Провадження № 2/679/662/2026
Справа № 679/419/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року
місто Нетішин Хмельницької області 
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», в інтересах якого діє представник – адвокат Титаренко Владислав Володимирович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.
01.02.2006 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/2295/82/851, відповідно до якого банк відкрив картковий рахунок клієнту та встановив поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 8000 грн.
10.07.2013 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 010/2295/82/851 від 01.02.2006, відповідно до якої розмір поточного ліміту на дату початку кредитування становить 14000 грн, а максимальний розмір кредиту за договором складає 200000 грн. Строк кредиту становив 48 місяців, починався з 10.07.2013 та закінчувався 10.07.2017, однак з урахуванням умов договору кінцевим строком погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) є 10.07.2025.
На підставі договору відступлення прав вимоги № 114/2-67 F від 20.02.2024, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором № 010/2295/82/851 від 01.02.2006 до відповідача на суму 33966,55 грн, що складається із суми заборгованості за дозволеним овердрафтом.
З огляду на викладені обставини ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором у розмірі 33966,55 грн, а такожпонесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн та зі сплати судового збору в розмірі 3328 грн.
06.04.2026 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 58).
05.06.2026 представником відповідача – адвокатом Нікітюком П.М. було подано відзив на позов, в якому останній вказав, що дійсно 01.02.2006 між АТ «Райффанзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/2295/82/851, згідно з яким АТ «Райффанзен Банк Аваль» зобов`язалось надати відповідачу кредитну лінію у розмірі 8000 грн. Відповідач визнає факт користування цією кредитною лінією та в подальшому 10.07.2013 укладення додаткової угоди до даного кредитного договору, в якому було викладено нові умови користування кредитною карткою. Погашення будь-якої заборгованості по цьому кредиту відбувалося своєчасно, оскільки кредитна картка, на якій перебували кошти, була прив`язана (поєднана) з карткою на отримання заробітної плати відповідача, яка йому надходила також в АТ «Райффанзен Банк Аваль», однак у червні 2023 року ОСОБА_1 було погашено усі кредитні зобов`язання перед АТ «Райффанзен Банк Аваль». Із метою підтвердження цієї обставини ОСОБА_1 звернувся до АТ «Райффанзен Банк Аваль» для отримання підтверджуючих документів, однак такі не отриманні станом на дату подання відзиву, проте після отримання відразу будуть надані для суду додатково. Також представник звернув увагу суду, що в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості по картковому рахунку № НОМЕР_1 , суми виникнення заборгованості в якому не відповідають інформації з виписки по рахунку № НОМЕР_1 від 25.11.2025 за період часу з 01.02.2006 по 18.10.2024. Крім того, інформація про рух коштів у виписці за період часу з 25.05.2008 по 30.08.2020 взагалі відсутня та закінчується виписка 28.01.2022 року та сумою -84093,64 грн, у той час як розрахунок заборгованості закінчується 18.10.2024 і на суму 33966,55 грн.
Представник відповідача зауважує, що при визначені ціни позову та при здійсненні обрахунку заборгованості в сумі 33966,55 грн. Позивачем не визначено яка конкретно сума заборгованості за тілом кредиту, за відсотками та штрафними санкціями, що не дає можливості визначити законність виникнення саме такого розміру боргу.
Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн представник відповідача зауважує, що вони зовсім не відповідають складності справи, яка є типовою, тому такі позови не вимагають від адвоката значної підготовки та затрати великих обсягів часу, з огляду на що представник вважав, що такі витрати мають бути зменшені до 1000 грн і задоволені пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 65-66).
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 01.02.20206 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/2295/82/851, відповідно до умов якого кредитор відкрив на ім?я позичальника картковий рахунок № НОМЕР_2 у гривні, а також випустив позичальнику платіжну картку та відкрив відновлювальну кредитну лінію до вказаного карткового рахунку для здійснення розрахунків за допомогою платіжної картки, отримання коштів у касах всіх банків або через мережу банкоматів. Розмір кредитної лінії за цим договором було встановлено в розмірі 8000 грн. Станом на дату підписання договору за користування кредитними коштами було встановлено процентну ставку в розмірі 0,100%. Також узгоджено, що в разі непогашення кредитної заборгованості (наявності дебетового сальдо по картковому рахунку) з моменту білінгу по 15 число наступного після білінгу місяця відсоткова ставка з 15 числа до моменту погашення даної заборгованості автоматично збільшується на 24% (становить 24,1%) річних. Після погашення заборгованості за кредитною лінією відсоткова ставка з дня, наступного за днем погашення заборгованості, нараховується в розмірі 0,1% річних. При цьому договором узгоджено, що кредитор має право змінювати процентну ставку та її застосування без попереднього узгодження з позичальником відповідно до рішення КУАП кредитора. Кредитна лінія була відкрита на строк 24 місяці з 01.02.006 по 31.01.2008. Термін користування кредитною лінією подовжується на наступні 24 місяці в разі відсутності письмового звернення жодної зі сторін про припинення терміну дії цього договору, таке подовження терміну користування кредитною лінією може проводитися кожні два роки з дати підписання цього договору (а.с. 5).
10.07.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 010/2295/82/851 від 01.02.2006, відповідно до якого сторони вирішили змінити умови банківського обслуговування клієнта (а.с. 6-8, 9, 10, 11).
Так, згідно з розділом 1 додаткової угоди розмір поточного ліміту кредиту на дату початку кредитування складає 14000 грн, в подальшому встановлюється та визначається відповідно до ст. 10 договору (п. 1.1.); строк користування кредитом складає 48 місяців, що починається з 10.07.2013 та закінчується 10.07.2017 (п. 1.2); процентна ставка за користування кредитом фіксована і складає 36% річних та діє з дати початку кредитування до повного погашення кредиту (п. 1.3); процентна ставка за користування недозволеним овердрафтом складає 36% річних (п. 1.4).
У разі списання з кредитного рахунку коштів у сумі, що перевищує доступну суму на кредитному рахунку клієнта, виникає недозволений овердрафт. Заборгованість клієнта перед банком по недозволеному овердрафту повинна бути погашена негайно шляхом забезпечення наявності коштів в необхідній сумі на кредитному рахунку (п. 5.1).
Без укладення додаткових угод до договору банк має право подовжити строк користування кредитом на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від подовження строку користування кредитом. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після подовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода клієнта на подовження строку користування кредитом. Строк користування кредитом може бути подовжений, в тому числі без перевипуску ПК у разі настання обставин, передбачених п. 3.14 або п. 10.5 із метою виконання обов?язку клієнта щодо погашення кредиту без права його отримання, про що банк повідомляє клієнта в порядку, аналогічному тому, що вказаний у п. 10.3 договору (п. 9.3).
Максимальний розмір кредиту за договором складає 200000 грн. У межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту. Поточний ліміт кредиту діє в межах календарного місяця, в якому він встановлений (п.10.1) 
20.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-67 F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» передало (відступило) позивачу належне право грошової вимоги до відповідача за договором № 010/2295/82/851 від 01.02.2026 у розмірі 33966,55 грн, – що також підтверджується Реєстром боржників до відповідного договору відступлення права вимоги (а.с. 14-19, 20-21, 22, 23, 24).
Із наданих позивачем виписки з рахунку ОСОБА_1 судом вбачається, що відповідач користувався наданими банком кредитними коштами та порушив умови вказаного договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором № 010/2295/82/851 від 01.02.2006 відповідач станом на 18.10.2024 має заборгованість у загальному розмірі 33966,55 грн, що складається з наступного: 1) 33966,55 грн – заборгованість за дозволеним овердрафтом (а.с. 25-28, 29-35).
Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказів спростування презумпції дійсності укладеного відповідачем договору матеріали справи не містять. Відповідач мала процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності договору, однак таким правом не скористався. Разом із цим представник відповідача у поданому відзиві на заперечував фактів укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього.
Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов вказаного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов’язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов’язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов’язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 010/2295/82/851 від 01.02.2026 у розмірі 33966,55 грн. 
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ту обставини, що відповідний кредит було погашено ОСОБА_1 у червні 2023 року. 
Так, відповідач повинен подати докази разом із поданням відзиву (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов?язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов?язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
При цьому сторона відповідача дотепер не надала суду жодних доказів як погашення заборгованості, так і звернення відповідача до АТ «Райффайзен Банк» щодо отримання підтверджуючих цю обставину документів. Так само сторона відповідача не зверталася до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів. Водночас суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений самим банком 18.10.2024 (у той час як представник відповідача стверджує, що заборгованість було погашено ще у 2023 році).
Оскільки сторона відповідача на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, саме вона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (на чому зокрема наголошується у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18, який також звернув увагу на те, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін).
Суд критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність у доданому до позову витязі з виписки з рахунку відповідача інформації за період часу з 25.05.2008 по 30.08.2020, оскільки повна виписка була надана представником позивача 15.06.2026, при цьому надана виписка узгоджується із розрахунком заборгованості, складеним банком.
Суд також вважає неспроможними посилання представника відповідача на ту обставину, що виписка закінчується 28.01.2022, оскільки це жодним чином не спростовує факт виникнення заборгованості та її розмір. 
Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що наведений розрахунок не дає можливості визначити законність виникнення розміру боргу, оскільки у розрахунку заборгованості вказано, що заборгованість складається із заборгованості за дозволеним овердрафтом.
Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Із матеріалів справи вбачається, що 26.11.2025 позивач уклав із Адвокатським бюро «Титаренко Лігал Груп» в особі керуючого Титаренка Владислава Володимировича договір про надання правничої допомоги № 26/11/2025, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії АІ № 2150137 від 11.03.2026. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що вартість години роботи адвокатського бюро/виконавця становить 1500 грн без урахування ПДВ. Загальна вартість наданої правничої допомоги визначається за результатами виконання доручення/замовлення та оформлюється у формі акту надання послуг, який є невід?ємною частиною цього договору (а.с. 40-42, 43, 47, 48).
Із наявного в матеріалах справи замовлення № 1829 та акту виконаних робіт (наданих послуг) до замовлення № 1829 від 05.03.2026 за укладеним договором позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану Адвокатським бюро «Титаренко Лігал Груп» в особі керуючого Титаренка В.В., що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 7500 грн, що складається з наступного: 1) зустріч із клієнтом з наданням усних правових консультацій щодо правових наслідків невиконання боржником зобов?язань за кредитним договором № 010/2295/82/851 від 01.02.2006, аналізу фактичних обставин та оцінки правових ризиків, а також визначення перспектив та оптимальної стратегії судового врегулювання спору (яка включала: формування попередньої правової позиції позивача; оцінку наявної доказової бази та надання рекомендацій щодо наступних процесуальних кроків для захисту прав клієнта в суді) – 1500 грн (одна година); 2) аналіз наданих клієнтом документів у справі про стягнення заборгованості, вивчення кредитного договору та додатків до нього, а також інших документів, що підтверджують факт боргу – 1500 грн (одна година); 3) правовий аналіз нормативної бази та судової практики, опрацювання норм ЦК України, Закону «»Про споживче кредитування» (з наявності), положень ЦПК України щодо доказування та дослідження актуальної практики Верховного Суду – 1500 грн (одна година); 4) формування позиції позивача; побудова логічної та обґрунтованої правової позиції для подальшого судового розгляду, перевірка структури позовних вимог, визначення обсягу доказів, що подаються до суду – 1500 грн (одна година); 5) підготовка позовної заяви до суду з додатками до неї, яка включає: комплексне опрацювання та виготовлення пакету процесуальних документів, підготовку та остаточне редагування тексту позовної заяви, формування та впорядкування додатків, друк та копіювання матеріалів, належне оформлення, пакування та поштове відправлення документів до суду, а також здійснення супутніх технічних дій – 1500 грн (одна година), – сплата яких підтверджується платіжною інструкцією № 619 від 06.03.2026 (а.с. 44, 45, 46).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У відзиві на позов представник відповідача вказав, заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн не відповідають складності справи, яка є типовою, тому такі позови не вимагають від адвоката значної підготовки та затрати великих обсягів часу, з огляду на що представник вважав, що такі витрати мають бути зменшені до 1000 грн і задоволені пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням відповідного клопотання представника відповідача, беручи до уваги складність справи та обсяг виконаних представником відповідача робіт (наданих послуг), суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3000 грн, який буде співмірним з урахуванням положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3328 грн підтверджується платіжною інструкцією № 591 від 06.03.2026 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 4, 53).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат у загальному розмірі 6328 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 010/2295/82/851 від 01.02.2026 у розмірі 33966,55 грн (тридцяти трьох тисяч дев`ятисот шістдесяти шести гривень п`ятдесяти п`яти копійок) та судові витрати в розмірі 6328 (шести тисяч трьохсот двадцяти восьми) гривень.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код 39508708; місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37/41).
Представник позивача: адвокат Титаренко Владислав Володимирович (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса для листування: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8).
Відповідач:  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання:  АДРЕСА_1 ).
Представник відповідача: адвокат Нікітюк Павло Михайлович (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса місця роботи: Хмельницька область, Шепетівський район, м. Нетішин, просп. Незалежності, буд. 11, офіс 505).

Суддя І.Г. Безкровний