ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/291/26
Провадження №2/338/527/26
25 травня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., за участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

25 лютого 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» Мовчан В. В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 535263-КС-005 про надання кредиту від 28 вересня 2025 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 535263-КС-005 про надання кредиту в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 6 000 грн на строк 16 тижнів, зі строком повернення до 18 січня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % на день. Також умовами договору передбачено комісію за видачу кредиту в розмірі 1 200 грн.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином, перерахувавши 28 вересня 2025 року кредитні кошти в сумі 6 000 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , зазначену відповідачкою під час оформлення кредиту. Відповідачка взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати платежів за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 16 лютого 2026 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 16 980 грн, яка складається із: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 780 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 200 грн - заборгованість за комісією, 3 000 грн - проценти відповідно до ст. 625 ЦК України.
У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь 16 980 грн заборгованості за кредитним договором та судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. Представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від АТ «Райффайзен Банк» щодо належності банківської картки № НОМЕР_1 та руху коштів за відповідним рахунком.
Відповідачка ОСОБА_1 про час, дату і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву не подала, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її участю до суду не надходило.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на належне повідомлення відповідачки, її неявку в судове засідання, неподання відзиву та відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось.
Оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Згідно зі ст. 77, 78, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими та достатніми. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи встановлено, що 28 вересня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 535263-КС-005 про надання кредиту в електронній формі.
За умовами п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 6 000 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку і на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 2.3 договору строк, на який надається кредит, становить 16 тижнів. Пунктом 2.4 договору передбачено стандартну процентну ставку за кредитом у розмірі 1 % на день, фіксовану. Пунктом 2.8 договору визначено строк дії договору до 18 січня 2026 року.
Договір укладено в електронній формі шляхом акцептування пропозиції кредитодавця та підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3269, надісланим на фінансовий номер телефону відповідачки НОМЕР_2 , зазначений в анкеті клієнта та договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір може укладатися шляхом обміну електронними повідомленнями, а електронний правочин може підписуватися, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному законом, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Надані позивачем оферта, акцепт, договір, паспорт споживчого кредиту та анкета клієнта у своїй сукупності підтверджують, що договір № 535263-КС-005 від 28 вересня 2025 року був укладений між сторонами в електронній формі з дотриманням письмової форми правочину.
Судом також досліджено питання фактичного надання кредитних коштів.
З анкети клієнта вбачається, що відповідачка під час оформлення кредиту зазначила суму бажаного кредиту 6 000 грн, дату отримання кредиту 28 вересня 2025 року, електронну адресу merichkaaaa@gmail.com, фінансовий номер телефону НОМЕР_2 та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахування коштів НОМЕР_1 .
З підтвердження ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів вбачається, що 28 вересня 2025 року о 11 годині 20 хвилин було здійснено успішний переказ грошових коштів у сумі 6 000 грн від платника ТОВ «Бізнес Позика» на картку отримувача НОМЕР_3 , емітент платіжної картки отримувача - Raiffeisen Bank, із призначенням платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , згідно з кредитним договором № 535263-КС-005 від 28 вересня 2025 року.
На виконання ухвали суду АТ «Райффайзен Банк» надало відповідь, з якої вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 емітована не на ім`я ОСОБА_1 , а на ім`я іншої особи - ОСОБА_2 . Разом з тим надана банком виписка підтверджує рух коштів за рахунком, відкритим для обслуговування саме цієї банківської картки, та містить операцію зарахування 6 000 грн за переказом, пов`язаним із Ganna Horalchuk.
Суд ураховує, що за умовами п. 3.2.6 договору позичальник після прийняття кредитодавцем позитивного рішення зазначає реквізити електронного платіжного засобу, з використанням якого бажає отримати кредит на рахунок. Цим же пунктом договору передбачено, що позичальник зобов`язаний вказати реквізити електронного платіжного засобу, що належать особисто йому, для можливості належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань; у разі якщо позичальник надав для перерахування суми кредиту реквізити електронного платіжного засобу, що належать третій особі, позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі.
Отже, сам по собі факт належності банківської картки третій особі не спростовує виконання кредитодавцем обов`язку з надання кредиту, оскільки саме цей номер платіжного засобу був зазначений у договорі та анкеті клієнта як реквізит для перерахування кредитних коштів. Крім того, умови договору прямо врегульовують правові наслідки зазначення позичальником платіжного засобу третьої особи.
Таким чином, наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору та факт перерахування позивачем кредитних коштів у сумі 6 000 грн на реквізити, зазначені при оформленні договору.
Доказів повернення відповідачкою суми кредиту або сплати процентів за користування кредитом матеріали справи не містять. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відзиву не подала, доказів на спростування доводів позову суду не надала.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. До кредитного договору відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено правилами про кредитний договір і не випливає із суті кредитного договору.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані за період кредитування з 28 вересня 2025 року до 18 січня 2026 року включно, виходячи з розміру кредиту 6 000 грн та процентної ставки 1 % на день, що становить 60 грн за день користування кредитом. Загальна сума нарахованих процентів за 113 днів становить 6 780 грн.
Таке нарахування узгоджується з умовами договору щодо строку кредитування та розміру процентної ставки, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 6 000 грн і процентів за користування кредитом у сумі 6 780 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог у частині стягнення комісії суд зазначає таке.
Позивач просить стягнути з відповідачки 1 200 грн комісії за видачу кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що п. 2.5 договору передбачено комісію за видачу кредиту в розмірі 1 200 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.
Разом з тим, відповідно до ст. 1054 ЦК України змістом основного обов`язку кредитодавця за кредитним договором є саме надання грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, тоді як позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд виходить з того, що видача кредиту є не самостійною додатковою послугою, яка надається споживачеві окремо від кредиту, а способом виконання кредитодавцем свого основного обов`язку за кредитним договором. Встановлення окремої плати за сам факт видачі кредиту фактично покладає на споживача обов`язок оплатити дію кредитодавця, яку останній зобов`язаний вчинити для виконання самого кредитного договору.
Саме по собі зазначення комісії у договорі та паспорті споживчого кредиту свідчить про її формальне відображення у документах, однак не доводить, що така комісія є платою за окрему, самостійну, фактично надану відповідачці послугу, відмінну від надання кредиту.
Крім того, платність користування кредитними коштами за договором забезпечується процентами за користування кредитом, які позивач також заявив до стягнення і які суд визнав обґрунтованими в межах строку кредитування. За таких обставин додаткове стягнення з відповідачки комісії за видачу кредиту призвело б до покладення на споживача додаткового грошового обов`язку за дію, яка становить виконання основного обов`язку кредитодавця.
Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 1 200 грн задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог у частині стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України суд зазначає таке.
Позивач просить стягнути з відповідачки 3 000 грн процентів відповідно до ст. 625 ЦК України.
За своєю правовою природою нарахування за ст. 625 ЦК України є заходом відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не платою за правомірне користування кредитними коштами протягом погодженого строку кредитування.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальникові було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення.
З огляду на те, що заявлені позивачем проценти відповідно до ст. 625 ЦК України є саме відповідальністю за прострочення грошового зобов`язання, а спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, правові підстави для їх стягнення з відповідачки відсутні.
Тому позовні вимоги в частині стягнення 3 000 грн процентів відповідно до ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 12 780 грн, яка складається з 6 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 6 780 грн процентів за користування кредитом. У решті позовних вимог слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. Позов заявлено на суму 16 980 грн, задоволенню підлягають вимоги на суму 12 780 грн, що становить 75,27 % від заявленої ціни позову.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 003 грн 86 коп. 
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-280, 282-284 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 535263-КС-005 про надання кредиту від 28 вересня 2025 року в розмірі 12 780 грн, яка складається з: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 780 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2 003 грн 86 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідачки.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, а в разі подання таких заяв - якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 25 травня 2026 року.
Повне найменування сторін:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411;
відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: