ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 939/4162/25 Суддя (судді) першої інстанції: Стасенко Г.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Бородянський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Бородянський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області, в якому просить суд:
- визнати дії працівників автомобільного екіпажу патрульної поліції екіпажу поліції, державний номер НОМЕР_1 Renault DUSTER, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6174579 від 18.11.2025 року протиправною та скасувати;
- визнати дії від 18 листопада 2025 року окремих працівників автомобільного екіпажу поліції ВП № 2 (смт. Бородянка) Бучанського РУП ГУНП в Київській області державний номер НОМЕР_1 Renault DUSTER протиправними;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області провести службове розслідування щодо даних працівників поліції ВП № 2 (смт. Бородянка) Бучанського РУП ГУНП в Київській області для з`ясування обставин порушення службової дисципліни.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали судді Бородянського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року, якою зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79854109, відкритому головним державним виконавцем Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бухал І.Г. на підставі постанови ЕНА № 6175579, виданої 18 листопада 2025 року ВП № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1020 гривень. 
Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також просить суд винести окрему ухвалу, якою залишити заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Бородянського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки відсутності в матеріалах справи доказів про належне вручення копії постанови серії ЕНА №6174579 від 18.11.2025. Апелянт вважає, що лише належно вручена постанова є підставою для початку перебігу строків звернення до суду.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 та від 14.04.2026 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від представника Головного управління Національної поліції в Київській області до суду 07.04.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Від позивача до суду 17.04.2026, 30.04.2026 надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 18 листопада 2025 року поліцейським СРПП відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області винесена постанова серії ЕНА № 6174579 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, на підставі якої головним державним виконавцем Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області 23 грудня 2025 року винесена постанова про арешт коштів боржника.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). 
Згідно із статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1322 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення (стаття 291 КУпАП).
Предметом оскарження у цій справі є постанова суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП.
У межах апеляційного перегляду спір зосереджений виключно на питанні дотримання позивачем встановленого законом строку звернення до суду, а тому колегія суддів надає оцінку доводам апелянта лише у цій частині.
З аналізу наведених норм права вбачається, що законодавець установив спеціальний, скорочений строк звернення до суду для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Поновлення такого строку можливе лише за наявності поважних причин. Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожному конкретному випадку суд має перевірити, чи наводить особа, яка подає заяву про поновлення строку звернення до суду, такі підстави.
Оскільки предметом оскарження у цій справі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний десятиденний строк звернення до суду, який обчислюється з дня ухвалення відповідної постанови.
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що 18 листопада 2025 року позивач відмовився від отримання оскаржуваної ним постанови серії ЕНА № 6174579. Отже початок перебігу десятиденного строку звернення до суду в даному випадку починається з 19 листопада 2025 року. Суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 24 грудня 2025 року, тобто більше ніж через місяць, що вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.
У контексті цих обставин справи варто зауважити, що особа, щодо якої складено (розглядається справа) постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, зафіксованого у не автоматизованому режимі, є активним учасником розгляду справи за цим фактом.
Так, стаття 258 КУпАП передбачає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Стаття 285 КУпАП визначає, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
У випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
Суд першої інстанції дослідив відеозапис, наявний в матеріалах справи та встановив, що 18 листопада 2025 року позивач відмовився від отримання оскаржуваної ним постанови, що не заперечується сторонами.
Однак, судова колегія звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня оскаржувана постанова серії ЕНА № 6174579 від 18 листопада 2025 року, з тексту якої можна було б встановити наявність відмітки про відмову позивача від підпису про отримання копії постанови.
Отже, висновок суду про відмову позивача про отримання постанови здійснений на припущеннях, що не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, судом першої інстанції не встановлено, що позивач оскаржувану постанову в день її прийняття фактично не отримував, а лишень послався на те, що початок перебігу десятиденного строку звернення до суду в даному випадку починається з 19 листопада 2025 року. 
Колегія суддів не може погодити із вказаним висновком, виходячи з наступного.
Факт обізнаності позивача з тим, що щодо нього зафіксовано порушення не є тотожним та не свідчить про його обізнаність із винесенням конкретної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення є окремим індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який породжує правові наслідки лише з моменту його ухвалення та належного доведення до відома особи.
Вказаний правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.12.2025 у справі №755/13012/25.
Більше того, така не нівелює обов`язку суб`єкта владних повноважень вручити постанову у інший, альтернативний спосіб, визначений законодавством, а суду - встановити наявність або відсутність обставин дотримання останнім вказаного порядку.
Відповідно до вищезазначених положень, суд при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду мав встановити вчинення відповідачем передбачених законом дій щодо вручення позивачу оскаржуваної постанови від 18.11.2025 як шляхом надання її під час складання, так і шляхом направлення засобами поштового зв`язку з підстав відмови позивача від її отримання та, за наслідком вказаного, з`ясувати дату отримання оскаржуваної постанови.
Так, представником відповідача до суду надано реєстр на відправку кореспонденції, а також супровідний лист про направлення постанови від 18.11.2025 серії ЕНА №6174579 на адресу позивача. Однак, суд першої інстанції не надав жодної оцінки вказаним доказам.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що за обставин, коли відповідачем вчинено усі передбачені процесуальні дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, в частині оголошення змісту постанови та її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватись правом отримувати цю постанову чи ні залежить лише від волевиявлення цієї особи. Більше того, це правило діє і у контексті отримання чи неотримання особою цієї постанови засобами поштового відправлення.
На переконання суду апеляційної інстанції, до поважних причин пропуску строку звернення до суду може бути віднесено обставини невручення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності особі, стосовно якої її було винесено, адже за відсутності даних щодо підстав притягнення до відповідальності, змісту застосованого стягнення, реквізитів оскаржуваного рішення тощо, особа позбавлена можливості належним чином реалізувати своє право на судовий захист.
Водночас такі обставини повинні бути враховані при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, з урахуванням обґрунтувань вимог учасників справи та на підставі наданих ними доказів.
Підсумовуючи, наведені обставини підлягали розгляду судом першої інстанції при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку у сукупності з іншими фактичними обставинами, а саме відсутності в матеріалах справи доказів отримання позивачем оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення.
У цьому контексті суд нагадує, що в адміністративному процесі діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зобов`язаний вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
З огляду на наведене, суд першої інстанції не вжив усіх можливих та необхідних заходів для з`ясування обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про поновлення позивачеві строку звернення до суду, в тому числі й щодо витребування з власної ініціативи у Головного управління Національної поліції в Київській області доказів вручення оскаржуваної постанови позивачу.
За таких умов колегія суддів приходить до висновку про формальний і поверховий підхід суду першої інстанції до вирішення питання про поновлення пропущеного ОСОБА_1 строку звернення до суду.
Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права звернення до адміністративного суду, гарантованого статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції).
З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року ("Bellet v. France", заява № 23805/94, § 36)).
Окрім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).
У рішенні від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France» (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
Також ЄСПЛ зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", № 35787/03, п. 29).
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
У розглядуваній правовій ситуації суд першої інстанції, вирішуючи питання про поновлення строку на звернення до суду, не з`ясував обставини, що мають визначальне значення для правильного вирішення спірного питання, що, в свою чергу, призвело до передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.
Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі.
Щодо вимог апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо винесення окремої ухвали, якою залишити заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Бородянського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 324 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Згідно частини першої, другої та третьої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.
Проаналізувавши вищевказані норми, судова колегія зазначає, що у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо винесення окремої ухвали з питань залишення заходів забезпечення позову, а тому вищевказані вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
Водночас судова колегія зазначає, що в тексті апеляційної скарги відсутні доводи апелянта в частині скасування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали судді Бородянського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року, що є порушенням норм статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, у колегії суддів відсутні підстави здійснювати перегляд оскаржуваної ухвали Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2026 року в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали від 29 грудня 2025 року.
Однак, з метою захисту своїх прав, позивач не позбавлений права на захист шляхом звернення до суду першої інстанції в порядку статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п. 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 частково, скасування ухвали Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2026 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2026 року у справі №939/4162/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович