ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/3178/26	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 25.03.2026р. у справі № 160/3178/26	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про:	Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

11.02.2026р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, і судом першої інстанції 16.02.2026р. за цим адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/3178/26 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивач посилаючись у адміністративному позові на те, що він перебуває на пенсійному обліку у відповідача та з 02.05.2018р. отримував пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 31.10.2025р. йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але при призначенні пенсії при визначенні її розміру відповідач безпідставно не застосував середнього показника заробітної плати (доходу) в Україні за попередні три роки (2022-2024рр.), тому позивач звернувся до суду із цим позовом та просив суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016рр, збільшеного на коефіцієнти 1,17; 1,1; 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796; 1,115, при призначенні йому з 31.10.2025 року пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмови у застосуванні середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022, 2023, 2024 роки; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.10.2025р. із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2022, 2023, 2024 роки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2026р. у справі №160/3178/26 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Відповідач - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, за якою судом апеляційної інстанції 27.04.2026р. відкрито апеляційне провадження у справі №160/3178/26 і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 26.05.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування середнього показника заробітної плати (доходу) в Україні за попередні три роки (2022-2024рр.) при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком суперечить фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття судом рішення у цій справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 25.03.2026р. та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач та його представник правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та з 02.05.018р. отримував пенсію за вислугу років , яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), а після досягнення пенсійного віку позивача у справі з 31.10.2025р., на підставі його заяви, переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Позивач 21.11.2025р. звернувся до відповідача з заявою щодо перерахунку та виплати йому пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022, 2023 та 2024рр. з урахуванням раніше виплачених сум, але ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 19.12.2025р № 76033-57423/Т-01/8-0400/25 повідомило позивача про те, що застосування середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком не передбачено чинним законодавством, тому підстави для перерахунку його пенсії відсутні, оскільки при здійсненні такого переведення застосовується показник середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, який враховувався при призначення попереднього виду пенсії. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом порушеного права.
Надаючи оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, яке є предметом апеляційного перегляду, вважає за необхідне зазначити наступне 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.
Положеннями ст. 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
При цьому, відповідно до абз. 2 п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017р. перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що правовідносини, які є подібними до правовідносин, що виникли між сторонами у цій адміністративній справі, вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16.06.2020р. (справа №127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом ч. ст. 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016р. у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018р. у справі № 876/5312/17.
У справі, яка розглядається встановлено, що позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ), а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 01.04.2025р., а відтак в цьому випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV.
Такого ж висновку у схожій ситуації Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 08.02.2024р. у справі №500/1216/23, від 27.11.2024р. у справі №560/11681/23.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2022 – 2024рр., тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що дії відповідача щодо відмови позивачу здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2022, 2023 та 2024рр. є протиправними, та правильно з метою здійснення повного захисту та відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача здійснити з 31.10.2025р. перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022, 2023, 2024рр., з урахуванням виплачених сум.
При цьому колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 25.03.2026р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2026р. у справі №160/3178/26 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 26.05.2026р.  
Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова