Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/2873/25 
Провадження № 2/376/382/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Сквирський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Батовріної І.Г., за участю секретаря судових засідань Литвинчук М.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ІННОВА-НОВА» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 21.04.2025 року було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 7897800425, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 
Відповідно до Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Кредит на суму у розмірі: 15 000 грн. 00 коп., шляхом перерахунку на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.п. 4.1.-4.2. та п. 4.4. цього Договору, його додатків.
Товариство умови договору виконало та надало позичальнику кошти, які остання мала повернути, проте свої зобов`язання не виконала. 
Внаслідок не виконання зобов`язання відповідачем, утворилась заборгованість за договором № 7897800425 від 21.04.2025 р., яка становить 38 550,00 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 21 300, 00 грн. та комісії за надання кредиту 2 250,00 грн..
Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на суму 38 550,00 грн. та судові витрати по справі.
Ухвалою судді від 04.11.2025 р. провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 01.12.2025 р. клопотання представника позивача задоволено та постановлено витребувати у АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК».
23.12.2025 р. від АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надійшла витребувана інформація.
09.03.2026 р. відповідач через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі у яких вказала, що нею добровільно було сплачено позивачу основну суму кредиту (тіло кредиту) у розмірі 15 000 грн.. Зазначила, що заявлена позивачем сума процентів є неспівмірною із розміром основного зобов?язання. Просила відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення штрафів, пені та інших штрафних санкцій нарахованих під час дії воєнного стану та врахувати її скрутне матеріальне становище в умовах воєнного стану та застосувати принцип співмірності відповідальності.
06.05.2026 р. через систему «Електронний суд» представник позивача подані додаткові пояснення у яких вказано, що ОСОБА_1 було здійснено оплату за кредитним договором № 7897800425 від 21.04.2025 р. у розмірі 15 000,00. Враховуючи вищезазначене, зарахування сплати відбувалось наступним чином: - 15 000,грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; - 6 300,грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; - 2 250, грн. 00 коп. - комісія за надання кредиту. Разом: 23 550,грн. 00 коп.
У зв`язку з нововиявленими обставина сторона Позивача просить прийняти до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог.
19.05.2026 р. відповідач про справі через систему «Електронний суд» подала заперечення на заяву про зменшення розміру позовних вимог та щодо необґрунтованості нарахування відсотків і комісії. Вказала, що нарахування комісії у загальному розмірі є безпідставним, а утримані кошти мають бути перераховані на погашення виключно тіла кредиту, окрім того стягнення відсотків та штрафних санкцій (неустойки) у зв`язку з дією воєнного стану суперечить вимогам чинного законодавства.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у додаткових поясненнях просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву у якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 21.04.2025 року було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 7897800425 (а.с. 37-62).
Відповідно до п. 2.3, 2.5 договору сума кредиту складає 15 000 грн. строком на 360 днів.
Згідно з п. 2.6 договору стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником право користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою. 0.87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору.
Відповідно до п. 6.6 договору Позичальник здійснює платежі з погашення заборгованості за Договором у розмірі та у строки визначені Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у черговості визначеній в Законі України «Про споживче кредитування», зокрема: 6.6.1. У першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. 6.6.2. У другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом. 6.6.3. У третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору (а.с. 49).
Договір надання грошових коштів у позику № 7897800425 від 21.04.2025 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «9043», котрий був направлений відповідачу на мобільний телефон « НОМЕР_2 », зазначений ОСОБА_1 в Анкеті клієнта (а.с. 59,62-63, 113).
Товариство умови вказаного договору виконало та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 20199-1354-210056675 (а.с. 66).
Окрім того факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується випискою по банківські картці № НОМЕР_3 наданій АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (а.с. 134-137).
Отже, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», як позикодавець, виконало свої зобов`язання щодо надання грошових коштів відповідачу в повному обсязі.
Згідно з розрахунком боргу за договором про надання грошових коштів у позику № 7897800425 від 21.04.2025 року станом на 10.09.2025 року непогашена заборгованість становить 38 550,00 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 21 300, 00 грн. та комісії за надання кредиту 2 250,00 грн. (а.с. 22-27).
Представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23 550,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 6 300, 00 грн. та комісії за надання кредиту 2 250,00 грн..
Відповідно до виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» змінила найменуванню на ТОВ «ІННОВА-НОВА» (а.с. 77).
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналого власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналого власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Окрім того у наданих поясненнях відповідач не заперечувала факту укладення вищевказаного договору та отримання грошових коштів.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.
Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з статтею 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором.
Відповідно до п. 2.5 договору строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів.
Згідно з п. 2.6 договору стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником право користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою. 0.87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Матеріали справи містять детальний розрахунок заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 7897800425 виконаний позивачем з якого вбачається, що заборгованість за вказаним договором становить 15 000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 21 300, 00 грн. та комісії за надання кредиту 2 250,00 грн. (а.с. 22-27). У свою чергу позивач здійснював нарахування процентів по 09.09.2025 р., тобто по дату повернення кредиту.
Таким чином суд відхиляє доводи відповідача, що відсотки неспівмірні з розміром основного зобов?язання, оскільки вони були нараховані у відповідності до умов договору.
Представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23 550,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 6 300, 00 грн. та комісії за надання кредиту 2 250,00 грн..
Суд приймає вказану заяву до розгляду та відхиляє доводи відповідача про неправомірний розподіл грошових коштів для погашення вимог, оскільки сума 15 000 грн. була зарахована для погашення заборгованості за прострочені відсотки за користування кредитом, що у свою чергу відповідає положенням п. 6.6 договору та не суперечить вимогам законодавства. Договір про надання грошових коштів у позику № 7897800425 від 21.04.2025 р. як і окремі його положення недійсним не визнавався, а тому є обов?язковим до виконання. 
Суд звертає увагу відповідача, що внесений нею платіж не був спрямований на погашення заборгованості за комісією, оскільки у розрахунку заборгованості зазначено розмір заборгованості за нею 2 250,00 грн., що збігається із розрахунком виконаним позивачем у заяві про зменшення позовних вимог.
У той же час щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління НБУ постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління НБУ від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості або надання кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
За обставин цієї справи сплата позичальником комісії за надання кредиту передбачена умовами договору. Однак у договорі не зазначено які саме послуги, пов`язані з наданням кредиту, виконує позивач за сплачену позичальником комісію. Іншими словами незрозуміло за що саме позичальник має сплатити комісію за надання йому кредитних коштів, адже відповідних дій на користь позичальника кредитор, отримавши комісію, вчиняти не зобов`язаний. Окрім того матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості по комісії з описом наданих послуг та часом їх надання.
Відтак, вважати те, що вимоги про сплату позичальником комісії є справедливими та обґрунтованими підстав не має, а тому у цій частині слід відмовити.
Суд відхиляє доводи відповідача, що під час дії воєнного стану забороняється стягнення відсотків за прострочену заборгованість, оскільки положення п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України стосується ст. 625 ЦК України, у той же час у рамках даної справи позивач не здійснював нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України як і не заявляв відповідну вимогу до стягнення. Матеріалами справи встановлено, що відсотки нараховувалися відповідно до умов договору та у строк його дії, а тому позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками підлягає задоволенню.
Суд відхиляє доводи відповідача, що встановлений кредитним договором розмір відсотків є несправедливим та порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини, якщо вважала умови несправедливими, але натомість погодила їх, підписавши договір без застережень. Крім того, відповідач не скористалася своїм правом на відмову від договору протягом 14 днів, що підтверджує її згоду з усіма умовами.
Суд відхиляє доводи відповідача про обмеження розміру відсотків, оскільки встановив, що норми стосуються неустойки (штрафів, пені), а не процентів за користування кредитними коштами. Суд наголошує, що проценти є платою за користування позикою, а не штрафною санкцією, і на їх нарахування не поширюються обмеження, встановлені для неустойки.
Доводи відповідача про незаконність під час дії воєнного стану стягнення штрафних санкцій суд не розглядає, оскільки у рамках цієї справи позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій (пені, неустойки) як і не заявляв вимогу про їх стягнення.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. 
Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21 300 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 15 000 грн. та заборгованості за процентами - 6 300 грн., що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № 54 від 18.09.2025 р. (а.с. 12) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «ІННОВА-НОВА» сплатив судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., позов задоволено частково, у розмірі 90,45 %, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2 190 грн. 96 коп..
На підставі приведеного вище, керуючись ст.ст.11, 526, 610, 611, 625, 627,634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» місцезнаходження: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, поверх 2 офіс 5; код ЄДРПОУ 44127243, заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 7897800425 від 21.04.2025 року, яка становить 21 300 (двадцять одна тисяча триста) грн. 00 коп.. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» місцезнаходження: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, поверх 2 офіс 5; код ЄДРПОУ 44127243, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 190 (дві тисячі сто дев?яносто) грн. 96 коп..
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Суддя І.Г. Батовріна