Справа № 308/8650/24

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого – судді Придачука О.А.
за участю секретаря судового засідання – Бомбушкаря В.П.
представника позивача – адвоката Бухтоярової О.В.
представника відповідача – адвоката Турецької Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова Оксана Василівна, до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова О.В., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.03.2024 року о 16 год. 45 хв. на перехресті автомобільної дороги М-06 Київ- Чоп та вул. Закарпатської в смт. Середнє Ужгородського району ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого трапилося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень належного ОСОБА_1 транспортного засобу з матеріальними збитками. Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 року у справі № 308/5457/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму у 850 грн. Дана постанова набула законної сили 19.04.2024 року. 
Позивач зазначає, що ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем вимог п. 16.11 ПДР України, та посилаючись на положення ч.4, ч.6 ст. 82 ЦПК України, вказує, що вина відповідача у вчиненні 20.03.2024 року ДТП встановлена та повністю доведена судовим рішенням , і в силу ч.4 ст. ст. 82 ЦПК України доведення не потребує. 
Зазначає, що згідно звіту № 2454 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу (дата складання звіту: 27.04.2024 року, дата оцінки: 20.03.2024 року) вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу марки «Lexus LX 450D», р.н. НОМЕР_2 , становить 836850 грн. 97 коп.
Також, позивач вказує, що так як цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності він звернувся у страхову компанію та 01.05.2024 року отримав від СК «Універсальна» відшкодування в сумі 157400,00 грн., що є максимальним розміром відшкодування за полісом відповідача.
Таким чином внаслідок спричиненої відповідачем ДТП позивачу завдано матеріального збитку в сумі 679450,97 грн.(836850,97 грн. – 157400 грн.); та 4000 грн. – вартість оцінки пошкодження автомобіля. Тобто загалом : 683450,97 грн.
Відповідач у добровільному порядку завдану ним шкоду не відшкодував. 
Також позивач зазначає, що окрім збитків йому була заподіяна і моральна шкода, яка полягає в тому, що було пошкоджено його автомобіль, що позбавило його можливості пересуватися на автомобілі до цього часу, вирішувати багато робочих питань, адже транспортний засіб перебуває в оренді повного товариства «Міський ломбард Зеньковець С.М. і компанія» та використовується в господарській діяльності, що підтверджується договором оренди від 01.01.2023 року, а він є директором товариства, а також використовувати транспортний засіб в приватному житті: відвозити та забирати дітей в школу та на секції, тобто, було порушено його звичний життєвий уклад, погіршилось загальне самопочуття та стан здоров`я. Він перебував на лікарняному, зазнав негативних емоційних хвилювань. Під час ДТП він отримав стрес. Спогади про ДТП та факт відшкодування йому шкоди в добровільному порядку – постійно псують йому настрій. Відповідач до цього часу навіть не вибачився. Тепер він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану йому моральну шкоду за цей час оцінює у 50000 грн.
А тому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 683450 грн.97 коп.., та завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., покласти на відповідача всі понесені у справі судові витрати. 

Представник відповідача подала до суду клопотання згідно якого просить визнати звіт № 2454 «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу, дата складання 27.04.2024 року недопустимим і неналежним доказом, яке мотивує порушенням процедури проведення оцінки, визначеної п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», з якого випливає, що підготовці та проведенню незалежної експертизи (оцінки) майна передує, в будь-якому випадку, укладення договору, а вже потім ознайомлення з об`єктом експертизи. У дослідженому випадку ознайомлення з об`єктом оцінки відбулося 26.03.2024 року, тобто, на місяць раніше ніж уклався договір про проведення оцінки.
Також посилається на положення п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 752/16797/24-ц, у якому вказується що у випадку якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є неналежним доказом у справі. 
Вказує, що позивач не довів розміру майнової шкоди належним та допустимими доказами, не надав суду доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, що позбавило суд можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП для відшкодування заподіяної йому шкоди, посилаючись на постанову ВП ВС від 14.06.2023 року у справі № 125/1216/20.
Окрім того, зазначає, що в порушення абз. 4 п. 4.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка встановлює, що Джерела інформації повинні бути актуальними, тобто, відповідати даті оцінки, в додатку № 5 до звіту відсутні дати (наявні дати скрінів з ПК 24.04.2024 року), а також в додатку 4 Бюлетень автотоварознавця зазначена дата за лютий 2024 року, крім того, в додатку 1 до звіту зазначена дата 19.03.2024 року, хоча дата оцінки це 20.03.2024 року. 
Також представником відповідача подано додаткові пояснення у справі у яких вона зазначає, що станом на момент ДТП діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV від 2005 року, який втратив чинність на підставі Закону № 3720-ІХ від 21.05.2024 року та позивач у порушення ст. 26-1 вказаного Закону за стягненням моральної шкоди до страховика не звертався. Вказує, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. необхідно пред"являти страховій компанії у зв"язку з чим ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі за позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, а позивачем клопотання про залучення страховика до участі у справі у якості співвідповідача не заявлялося, що є підставою для відмови у позові.

Представником позивача подано заперечення на клопотання відповідача від 13.02.2025 року про визнання доказу неналежним та недопустимим згідно з яким представник позивача просить не брати до уваги доводи, викладені у вказаному клопотанні, посилаючись на те, що указаному звіту, як доказу була надана оцінка у трьох судових рішеннях – ухвалах Ужгородського міськрайонного суду від 09.05.2024 року у справі № 308/8216/24 та від 23.05.2024 року у справі № 308/8650/24, а також у постанові Закарпатського апеляційного суду від 31.10.2024 року у справі № 308/8650/24 та в апеляційній скарзі відповідач жодних доводів щодо заперечення звіту як належного та допустимого доказу не наводив. Також посилається на невідповідність поданого клопотання формі встановленій ст. ст. 174,178 ЦПК України. 
Щодо змісту клопотання зазначає, що не заслуговує на увагу посилання представника відповідача на п. 51 Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав» про те, що підготовці та проведенню незалежної експертизи (оцінки) майна передує, в будь-якому випадку, укладення договору, а потім вже ознайомлення з об`єктом оцінки, а у розглядуваному випадку ознайомлення з об`єктом експертизи відбулося 26.03.2024 року, тобто, на місяць раніше ніж укладався договір, оскільки у відповідності до п. 50 Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап на якому здійснюється: ознайомлення з об"єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої якої проводщиться оцінка, визначення бази оцінки, подання замовнику пропозицій стосовно істоних умов договору на проведення оцінки. На підтвердження чого надає договір № 01-03-24 від 26.03.2024 року про проведення огляду колісного транспортного засобу, зазначаючи, що раніше потреби у його поданні не було, тому що відповідач за весь час провадження у справі не піддавав сумніву звіт про оцінку. 
Також представник зазначила, що вважає неправомірним посилання представника відповідача на те, що в додатку 4 Бюлетень авто товарознавця зазначена дата за лютий 2024 року, так як даний бюлетень виходить з періодичністю 1 раз на два місяці. 
Окрім того, вказувала, що відповідачем не подано на спростування звіту про оцінку жодного доказу, яким би міг бути виготовлений звіт про оцінку на замовлення відповідача, у якого для цього було достатньо часу та можливостей. 
Щодо посилання представника відповідача на положення ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV представник позивача у запереченнях на додаткові пояснення від 11.02.2026 року зазначила, що жоден із випадків, передбачених указаною нормою до ОСОБА_2 не стосується. 

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з наведених у позовній заяві та у інших поданих до суду заявах, підстав. Просила задовольнити позов. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у поданих до суду заявах. 

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд доходить наступного висновку.
Судом установлено, що 20.03.2024 року о 16 год. 45 хв. на перехресті автомобільної дороги М-06 Київ- Чоп та вул. Закарпатської в смт. Середнє Ужгородського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що він 20.03.2024 року о 16 год. 45 хв. на перехресті автомобільної дороги М-06 Київ- Чоп та вул. Закарпатської в смт. Середнє Ужгородського району керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , та при виїзді з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого трапилося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень т/з з матеріальними збитками.
Указана постанова набрала законної сили 19.04.2024 року.
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Отже наявність вини у діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Дана обставина не заперечується і відповідачем.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно з полісом № АР/3583613 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.05.2023 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, згідно указаного полісу, становить 160000,00 грн., розмір франшизи – 2600 грн.
Як убачається з листа - відповіді ПрАТ СК «Універсальна» від 20.05.2024 року № 4676/24-101 та копії платіжної інструкції № 38733 від 01.05.2024 року, за наслідками події від 20.03.2024 року, за якою пошкоджено транспортний засіб марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , ПрАТ СК «Універсальна» ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування у розмірі 157400,00 грн. 
Разом з тим, згідно звіту № 2454 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 27.04.2024, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу «Lexus LX 450d», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки становить 836850 грн. 97 коп.
Таким чином предметом даного позову є стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, матеріальної шкоди, сума якої перевищує страховий ліміт страхувальника.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Положеннями ст. 22ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1ч.1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
Статтею 29 вищевказаного Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом установлено, що страховиком у відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_2 майну ОСОБА_1 виплачено всю страхову суму передбачену полісом обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3583613 від 29.05.2023 року.
Таким чином, різниця між фактичним розміром заподіяної ОСОБА_2 шкоди і страховою виплатою потерпілому ОСОБА_1 становить 679450 грн. 97 коп. 
При цьому, суд виходить з розміру заподіяної шкоди визначеного Звітом № 2454 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 27.04.2024. 
Суд відхиляє клопотання представника відповідача про визнання указаного Звіту неналежним та недопустимим доказом у справі.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Також згідно приписів ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Судом установлено, що 27.04.2024 року ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклади договір № 02/04-24 про проведення оцінки колісного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Lexus LX 450d», р.н. НОМЕР_2 з метою визначення вартості матеріального збитку завданого власнику від пошкодження колісного транспортного засобу. 
У вказаному договору сторони визначили, що датою огляду об"єкта оцінки є 26.03.2024 року, що узгоджується з положеннями п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Також, суд зазначає, що згідно даних сайту інформаційно-обчислювального центру Союзу експертів України, довідник «Бюлетень авто товарознавця» - офіційно рекомендоване видання до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Призначений для практичного використання судовими експертами, працівниками правоохоронних та податкових органів, фахівцями-автотоварознавцями, оцінювачами транспортних засобів, нотаріусами, фахівцями страхових компаній і фірм, пов`язаних з оцінкою транспортних засобів на території України і складанням калькуляцій відновлювального ремонту. Довідник «Бюлетень авто товарознавця» є періодичним виданням, періодичність виходу 1 випуск у два місяці. А тому випуск № 133 за лютий 2024 року є актуальним станом на дату оцінки – 20.03.2024 року. 
Відповідно до ч.3 ст. 12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Водночас, відповідачем не подано до суду альтернативного висновку про розмір заподіяного збитку який би ставили під сумнів обґрунтованість фактично понесених витрат позивача на ремонт автомобіля.
За таких обставин суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана відповідачем матеріальна шкода в розмірі 679450 грн. 97 коп., що є різницею між фактичним розміром заподіяної ОСОБА_2 шкоди і страховим відшкодуванням виплаченим ПрАТ СК «Універсальна» потерпілому ОСОБА_1 , а також вартість проведеної оцінки пошкодження автомобіля у розмірі 4000,00 грн.
Що стосується позовної вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею ст. 26-1 Закону № 1961-IV передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Разом з тим, суд констатує, що даних про отримання позивачем ушкодження здоров"я якого він зазнав внаслідок ДТП суду не надано та згідно позовної заяви позивачем заявлено про заподіяння йому моральної шкоди пошкодженням його майна. 
За таких обставин посилання представника відповідача на порушення позивачем порядку відшкодування моральної шкоди передбаченого ст. 26-1 Закону України № 1961-IV є безпідставним.
Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час.
У постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
З огляду на зазначене, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд уважає, що розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 5000,00 грн., як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

З огляду на вищенаведене , суд доходить висновку , що позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова Оксана Василівна, до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає до часткового задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
В контексті вказаної практики суд уважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Також, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7940,10 (сім тисяч дев"ятсот сорок грн. 10 коп.) грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76-78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265,352,354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192,1194 ЦК Украни, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова Оксана Василівна, до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_2 матеріальну шкоду в розмірі 683450,97 (шістсот вісімдесят три тисячі чотириста п"ятдесят грн. 97 коп.) грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 (п"ять тисяч грн. 00 коп.) грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 7940,10 (сім тисяч дев"ятсот сорок грн. 10 коп.) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , мешканець АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_1 .

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: О.А. Придачук