Справа № 201/10489/25
Провадження № 2/201/938/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
28 травня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Лучковської Я.Д., 
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Балашова С.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (третя особа без самостійних вимог на предмет спору– Сьома дніпровська державна нотаріальна контора) про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який з 2015 року постійно, до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивачка з ним проживала з 2015 року і до дня смерті. ОСОБА_2 був особою похилого віку, хворів хронічною серцево-судинною недостатністю, ішемічною хворобою серця, потребував постійного догляду та допомоги. Його дружина ОСОБА_3 1946 року народження (тітка позивачки) також мала потребу в постійному догляді. Позивачка на їх прохання у 2015 році стала проживати з ними однією сім`єю та здійснювати догляд. ОСОБА_3 мала онкологічні захворювання, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не мали інших рідних, тому вони проживали як одна сім`я. 
Окрім догляду, позивачка за рахунок спільних коштів утримувала та здійснювала ремонт житлового будинку (замінено вікна на металопластикові, облаштовано електроопалення замість пічного), а після його смерті самостійно понесла витрати на їхнє поховання та встановлення надгробних пам`ятників. 
Факт спільного проживання та ведення спільного господарства понад 5 років підтверджується актами перевірки факту проживання, довідками органів місцевого самоврядування, медичною документацією, її реєстрацією за однією адресою зі спадкодавцем, а також договорами та рахунками на проведення ремонтних робіт у будинку. 
Позивачка є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України) та фактично прийняла спадщину, вступивши в управління майном, оскільки інших спадкоємців немає. Однак, постановою державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 26.12.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що належним чином підтверджують родинні зв`язки чи факт проживання однією сім`єю. Це змусило позивачку звернутися за захистом своїх прав до суду.

Предмет позову

Встановити факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . 

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Заяви учасників процесу по суті справи.

Правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді від 29.08.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 68).
Ухвалю суду від 25.09.2025 витребувано спадкову справу (а.с. 81).
Підготовче засідання у справі закрите 03.03.2026 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 98). 
Позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Балашов С.В. у судовому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 198).
Представник відповідача, третьої особи у судове засідання на явилися, про дату, місце та час розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 279, ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 15).
ОСОБА_2 до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 
Як видно із виписки №2719 з медичної карти хворого ОСОБА_2 , який перебував на лікуванні у КЗ «Петропавлівський ЦПМСД» ДОР (відділення інтенсивної терапії та терапевтичний профіль) у період з 07.11.2015 по 23.11.2015, форми виписка №2719 за той самий період з направленням пацієнта до Обласного діагностичного центру (ОДЦ) до лікаря-кардіолога для додаткового обстеження та уточнення діагнозу, він хворів із такими діагнозами: ИБС, ішемічна хвороба серця: нестабільна прогресуюча стенокардія, серцева недостатність, гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз (а.с. 40 – 44).
Дружиною ОСОБА_2 є ОСОБА_3 1946 року народження (тітка позивачки (а.с. 39), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48). 
Позивачка вказує, що на їх прохання у 2015 році стала проживати з ними однією сім`єю та здійснювати догляд.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав дружині померлого - ОСОБА_3 , після її смерті успадкувала за заповітом позивачка, їх 16.03.2021 видано свідоцтво про право на спадщину (а.с. 46). 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 
Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає. 
Позивачка єдина звернулася із заявою про прийняття спадщини, що встановлено зі спілкової справи (а.с. 87 – 91).
Поставною державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори постановою від 26.12.2023 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 через те, що нею не підтверджено документами факт проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті, нe подано документи, що підтверджують ступінь споріднення зі спадкодавцем; документи, що підтверджують факт перебування ОСОБА_2 на утриманні позивачки не менше одного року до дня його смерті, або інші документи що підтверджують ї родинні стосунки зі спадкодавцем (а.с. 65 – 66). 
На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем позивачка надала акт проведення перевірки факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 , складений 17.12.2021, з якого видно , що позивачка проживала з померлим станом на 22.10.2021 ОСОБА_2 однією сім`єю і мала з ним спільне господарство і витрати з 2015 року та акт проведення перевірки факту проживання від 08 червня 2021 року, з якого видно, що ОСОБА_2 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 i у зв`язку з хворобою потребував постійного стороннього догляду, так як не міг самостійно рухатись та обслуговувати себе (а.с. 34, 41)
Довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 995 від 31.07.2019 засвідчено факт того, що ОСОБА_2 проживав з 2010 року в АДРЕСА_1 (а.с. 43). 
Довідкою Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 544 від 05.08.2021 засвідчено факт, що ОСОБА_2 проживав в АДРЕСА_1 (а.с. 40). 
Позивачка надала також виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з яких видно, що ОСОБА_2 проживав за здресою. АДРЕСА_1 та направленням на консультацію в ОДЦ; висновок ЛКК № 6 від 08.06.2021, складеним КНП «Миколаївський ЦПМСД» про те, що померлий ОСОБА_2 1940 р. н., який проживав в АДРЕСА_1 потребує постійного стороннього нагляду (а.с. 34, 44, 43). 
Адреса реєстрації місця проживання позивачки: АДРЕСА_1 співпадає з адресою будинку, в якому померлий проживав з 2010 року. 
Позивачкою надані також бланк замовлення вікон від 11.05.2019, робочий проєкт про переоснащення електроопалювання житлового будинку по АДРЕСА_1 , рахунки на оплату послуг зміни лічильника, лічильника (а.с. 26-30). 
У позивачки також наявне повідомлення № 1168 про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, квитанція № 15/15 від 22.10.2021 про витрати на поховання ОСОБА_4 , бланк замовлення від 22.07.2020 на встановлення пам`ятнику ОСОБА_3 (а.с. 35, 51). 
У судовому засідання допитана свідок ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Вона є сусідкою та далекою родичкою позивачки ОСОБА_1 . Позивачка ОСОБА_1 вселилася та почала постійно проживати однією сім`єю разом із своїм дядьком ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 (яка є рідною тіткою позивачки) з грудня 2015 року. Свідок підтвердила цей факт особистими візитами до їхнього помешкання та наявністю спільної новорічної фотокартки родини, яку вона впізнала в матеріалах справи. Сім`я мала спільний бюджет і побут, відносини між ними були близькими («як між батьками та донькою»). За кошти позивачки та спільні сімейні заощадження здійснювався капітальний ремонт будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, за життя ОСОБА_3 було замінено дерев`яні вікна на металопластикові, а після її смерті позивачка продовжила облаштування житла (встановлено водонагрівач, ванну) та очищення прибудинкової території від зарості. Спадкодавець ОСОБА_2 був чоловіком тучної статури, мав серйозні розлади здоров`я та порушення ходи, через що фактично не міг самостійно пересуватися й потребував постійної допомоги. Його дружина ОСОБА_3 мала онкологічне захворювання і померла у березні 2019 року. Весь цей час, а також упродовж двох років після смерті дружини (до дня власної смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_2 безвиїзно проживав у селі Дмитрівка, де за ним одноосібно та безперервно доглядала позивачка ОСОБА_1 , яка повністю забезпечувала його побутові потреби та гігієну. Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачка за власні кошти поховала їх та встановила на могилах надгробні пам`ятники. Інші родичі померлих (зокрема, рідна сестра ОСОБА_6 ) у селі не проживали, участі в догляді за літніми людьми не брали, а під час поховання у приватній розмові підтвердили свідкові, що не мають жодних претензій на спадкове майно, оскільки ніяк не допомагали родині. 

2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 цього ж кодексу визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодекгу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 
Згідно із пунктом 3.20 глави 10 розділу ІІ “Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5 (далі - Порядок) у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. 
Пунктом 4.4 глави 10 розділу ІІ Порядку визначено, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. 
Враховуючи вказані норми у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини, такий спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. 
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 рок/ також передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі наявності спору, розглядається за правилами позовного провадження. Зокрема, у такому порядку розглядаються заяви про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини тощо. 
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). 
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах нa утримання житла, його ремонт, тощо.
Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. 
Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) – як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).
В даному випадку предметом спору є захист права позивача на майно, що увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок.
На підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Факт спільного проживання позивачки однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (з 31.12.2015 по ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ведення ними спільного господарства беззаперечно доведений сукупністю належних і допустимих доказів. 
Цей факт підтверджується актами перевірки факту проживання, довідками органів місцевого самоврядування, медичними документами, доказами спільного капітального ремонту будинку, квитанціями про понесені позивачкою витрати на поховання та облаштування могил, а також послідовними й узгодженими показаннями свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні. 
Оскільки позивачка в силу ст. 1264 ЦК України набула право на спадкування за законом у четверту чергу, фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця, а інші спадкоємці чи спори щодо спадкового майна відсутні, суд вважає за необхідне захистити законні права позивачки, встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкову квартиру.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (третя особа без самостійних вимог на предмет спору– Сьома дніпровська державна нотаріальна контора) про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме з 31 грудня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, за адресою: АДРЕСА_1 . 

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 28 травня 2026 року.

Суддя О.С. Наумова