ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/10003/26
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 063550006895 від 19.11.2025 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 07.02.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На свою заяву про призначення пенсії був повідомлений про те, що рішенням ГУ ПФУ в Львівській області від 14.02.2026 йому відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Житомирського окружного суду від 21.05.2025 у справі № 240/8380/25 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити. Однак постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.02.2025 № 063350006895 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. Повторним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 063550006895 від 19.11.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю страхового стажу.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
18.04.2026 до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.01.1995 по 04.09.1995, та з 14.05.1997 по 22.10.2002 згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 02.01.1995, оскільки бланк трудової книжки тиражований у 2000 році, а дата заведення на титульній сторінці зазначена 02.01.1995, а також в індивідуальних відомостях про застраховану особу не проглядаються періоди роботи в ДТКП магазин № 29 “Електротовари, який записаний в трудові книжці (згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за 2000-2001 проглядаються інші організації, якими сплачено страхові внески та враховано до страхового стажу.) Період навчання з 01.09.1991 по 23.01.1992 не зараховано, оскільки навчання перетинається з періодами роботи. Період навчання з 01.09.1992 по 27.12.1995 згідно з дипломом НОМЕР_2 від 27.12.1995 не зараховано, оскільки навчання також перетинається з періодами роботи. 
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 26.01.2007 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.
07.02.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Рішенням ГУ ПФУ в Львівській області від 14.02.2025 йому відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 240/8380/25 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.02.2025 № 063350006895 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Повторним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 063550006895 від 19.11.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю страхового стажу. 
У рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано:
- період роботи з 01.01.1995 по 04.09.1995 та з 14.05.1997 по 22.10.2002 згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 виданої 02.01.1995, оскільки бланк трудової книжки тиражований у 2000 році, а дата заведення на титульній сторінці зазначена 02.01.1995, а також в індивідуальних відомостях про застраховану особу не проглядаються періоди роботи в ДТКП магазин № 29 “Електротовари, який записаний в трудові книжці (згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за 2000-2001 проглядаються інші організації, якими сплачено страхові внески та враховано до страхового стажу);
- період навчання з 01.09.1992 по 27.12.1995 згідно з дипломом НОМЕР_2 від 27.12.1995, оскільки навчання перетинається з періодами роботи, для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період та форму навчання видану на підставі первинних документів;
- період навчання з 01.09.1991 по 23.01.1992, оскільки навчання перетинається з періодами роботи.
Страховий стаж позивача складає 19 років 0 місяців 19 днів.
Для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” у 2025 році необхідно 25 років страхового стажу (31 рік ? 6 років).
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Тож виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ), який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
Згідно зі статтею 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Абзацом першим ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058-IV, якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 років.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені в статті 55 Закону № 796-XII.
Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, час проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Таким чином, вказаними вище положеннями Порядку № 22-1 чітко передбачено, які саме документи засвідчують особливий статус особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підтвердження іншими документами такого статусу, як і визначення права на призначення пенсії за віком із зниженням відповідного пенсійного віку з урахуванням інших відомостей не передбачено чинним законодавством. 
Встановлено, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області посилалось на те, що згідно з наданими до заяви документами про стаж, що визначені порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, страховий стаж позивача складає 19 років, 0 місяців та 19 днів.
Щодо неврахування періоду роботи з 01.01.1995 по 04.09.1995, та з 14.05.1997 по 22.10.2002, згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 виданої 02.01.1995, оскільки бланк трудової книжки тиражований у 2000 році, а дата заведення на титульній сторінці зазначена 02.01.1995, а також в індивідуальних відомостях про застраховану особу не проглядаються періоди роботи в ДТКП магазин № 29 “Електротовари, який записаний в трудові книжці (згідно індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2000-2001 проглядаються інші організації, згідно з якими сплачено страхові внески та враховано до страхового стажу) періоди роботи згідно трудової необхідно підтвердити первинними документами.
Відповідно до пунктів 5.1-5.3 вказаної Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують періоди його роботи.
Відповідно до пунктів 2.11- 2.12 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Отже, при заповнені як трудової книжки так і дублікату трудової книжки на першій сторінці в графі дата заповнення проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідної трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пунктів 5.6-3 Інструкції № 58 у разі відновлення доступу до трудової книжки записи з дубліката про періоди роботи переносяться до трудової книжки. При цьому на першій сторінці дубліката робиться напис: "Дублікат анульовано", посвідчується печаткою роботодавця за останнім місцем роботи працівника та дублікат повертається його власнику.
Суд, дослідивши дублікат трудової книжки НОМЕР_1 містить дату заповнення 02.01.1995, в номері запису № 1 містяться відомості про прийняття на посаду вантажника ДТКП магазин електротовари з посиланням на наказ про прийняття, який скріплений печаткою підприємства. 04.09.1995 звільнений з посади з посиланням на наказ про звільнення, який скріплений печаткою підприємства.
Водночас в трудовій книжці оригіналі з датою заповнення від 30.09.1991 міститься запис № 13 від 09.05.1995 про прийняття на посаду радіолога в подальшому від номером запису № 13 13.05.1997 звільнений з посади з посиланням на наказ про звільнення, який закріплений печаткою підприємства.
Наступний запис № 3 від 14.05.1997 в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 прийнятий на посаду вантажника ДТКП магазин електротовари з посиланням на наказ про прийняття в подальшому запис № 4 від 22.10.2002 звільнений з посади з посиланням на наказ про звільнення, який закріплений печаткою підприємства.
В оригіналі трудової книжки з датою заповнення від 30.09.1991 міститься запис № 15 від 24.10.2002 про прийняття на посаду кочегаром з посиланням на наказ про прийняття, а також запис № 16 про звільнення з посади з посиланням на наказ про звільнення, який закріплений печаткою підприємства.
Таким чином, дослідивши наведені записи, суд встановив, що позивач відновив доступ до трудової книжки “оригіналу”, але записи з дубліката про періоди роботи не переніс до трудової книжки, а користувався обома трудовими книжками, що суперечить чинному законодавству, а саме порушено порядок ведення трудових книжок, встановлений Інструкцією № 58. Законодавством не передбачено можливості паралельного існування та одночасного використання особою двох окремих паперових документів (оригіналу та дубліката) для підтвердження одного й того самого чи різних періодів трудової діяльності.
Водночас суд наголошує, що відповідач у своєму рішенні про відмову вказав позивачу на необхідність підтвердження спірного стажу первинними документами.
Проте під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не надав жодних підтверджуючих довідок, архівних витягів, копій наказів або будь-яких інших первинних документів, які б підтверджували факт його роботи у спірні періоди. 
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтвердження стажу роботи здійснюється на підставі інших документів - довідок підприємств, установ, організацій або архівних установ. Такі довідки видаються виключно на підставі первинних документів (наказів, особових карток, відомостей про нарахування заробітної плати тощо). Зазначений обов`язок лежить на позивачеві, оскільки саме він заявив відповідні вимоги. Між тим, жодних належних доказів у підтвердження роботи у спірні періоди (за дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 ) до матеріалів справи не надано.
Суд, однак звертає увагу, що навіть якщо порушення ведення трудових книжок допущено самим позивачем, це не може бути підставою для незарахування до страхового стажу реальних періодів його трудової діяльності.
Щодо зарахування трудового стажу за періоди навчання з 01.09.1991 по 23.01.1992 та з 01.09.1992 по 27.12.1995.
До 01.01.2004 діяли норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, стаття 56 якого передбачала зарахування до стажу роботи навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, курсах підвищення кваліфікації тощо. 
Проте з введенням системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування страховий стаж формується виключно за періодами, коли особа підлягала страхуванню та сплачувалися страхові внески. Періоди навчання не передбачають обов`язкової сплати внесків, тому після 2004 року вони зараховуються лише за умови добровільної участі в системі страхування з відповідною сплатою внесків. 
Для періодів до 2004 року зарахування можливе лише в частині, якщо навчання підтверджене належними документами та не перетинається з періодами роботи, які вже зараховані, а також якщо тривалість періоду відповідає встановленим освітнім стандартам. Накладання періодів навчання на періоди роботи є підставою для відмови в зарахуванні, оскільки неможливо підлягати страхуванню одночасно за різними підставами.
Відповідно до диплома серії НОМЕР_2 від 27.12.1995 позивач у 1992 році вступив до Харківського технікуму зв`язку і в 1995 році закінчив з присвоєнням кваліфікації “радіотехнік електрозв`язку”.
Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки від 30.09.1991 наявні в ній записи № 8, № 9 з 1992 по 1994 роки перетинаються з періодами навчання позивача.
Водночас суд розмежовує поняття страхового стажу за період навчання та страхового стажу за період роботи. Наявність у позивача диплома про закінчення Харківського технікуму зв`язку не виключає можливості паралельного виконання ним трудових обов`язків за основним місцем роботи, якщо таке підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідач відмовив у зарахуванні саме період навчання (01.09.1992-27.12.1995), посилаючись на його перетин із періодами роботи. При цьому самі записи про роботу в оригіналі трудової книжки, що охоплюють хронологічно той самий період, відповідачем не спростовані та підлягають врахуванню як період роботи, а не навчання.
Разом із тим, суд зазначає, що відповідач у своєму рішенні про відмову наголосив, що для зарахування страхового стажу необхідно долучити уточнюючу довідку про період та форму навчання, видану на підставі первинних документів, за період навчання з 01.09.1991 по 23.01.1992, однак позивач ані до пенсійного органу, ані до матеріалів справи зазначеної довідки не долучив.
Суд зазначає, що пенсійним органом визнається страховий стаж тривалістю 19 років 0 місяців 19 днів.
Позивач зазначає, що з урахуванням незарахованих періодів з 01.09.1991 по 23.01.1992, з 01.09.1992 по 27.12.1995, з 01.01.1995 по 04.09.1995 та з 14.05.1997 по 22.10.2002 його страховий стаж достатній для призначення пенсії (25 років).
Суд розглядає кожен спірний період окремо.
1. Період з 01.09.1991 по 23.01.1992 (4 місяці 22 дні) безпідставно не зарахований відповідачем, оскільки підтверджений трудовою книжкою та не відображений у формі РС-право.
2. Підтверджений період навчання з 01.09.1992 по 27.12.1995 також підлягає зарахуванню, однак суд зважає на те, що згідно з формою РС-право відповідачем вже зараховано до страхового стажу періоди з 01.09.1992 по 29.09.1992, з 21.10.1992 по 03.02.1993, з 26.03.1993 по 29.12.1994 та з 05.09.1995 по 27.12.1995. Тобто ці періоди повторному зарахуванню не підлягають.
Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано періоди:
- 30.09.1992 - 20.10.1992 - 0 років 0 місяців 21 день;
- 04.02.1993 - 25.03.1993 - 0 років 1 місяць 22 дні;
- 30.12.1994 - 04.09.1995 - 0 років 8 місяців 6 днів.
Сумарна тривалість цих трьох проміжків складає 10 місяців 19 днів.
3. Період з 01.01.1995 по 04.09.1995 охоплюється попереднім підпунктом, який суд вже зарахував до страхового стажу, тому повторному зарахуванню не підлягає.
4. Як уже зазначалося, в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 містяться відомості про роботу позивача на посаді вантажника з 14.05.1997 по 22.10.2002.
Водночас період з 14.05.1997 по 22.10.2002 згідно з формою РС-право також частково зарахований, зокрема за періоди з 01.02.2000 по 23.02.2000, з 01.03.2000 по 05.04.2000, з 01.10.2000 по 01.10.2000 та з 01.10.2001 по 13.11.2001.
Тобто тривалість кожного періоду, який необхідно виключити, складає:
- 01.02.2000 - 23.02.2000 = 22 дні;
- 01.03.2000 - 05.04.2000 = 1 місяць 4 дні;
- 01.10.2000 - 01.10.2000 = 1 день;
- 01.10.2001 - 13.11.2001 = 1 місяць 12 днів.
Отже, загальна тривалість виключених періодів становить 4 місяці 9 днів, а загальний стаж, який підлягає зарахуванню за цей період, становить 5 років 0 місяців 29 днів.
Таким чином, додавши до визнаного пенсійним органом періоду 19 років 0 місяців 19 днів обчислені проміжки тривалістю 4 місяці 22 дні, 10 місяців 19 днів та 5 років 0 місяців 29 днів, судом встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 25 років 4 місяці 29 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком. 
Виходячи з викладеного, рішення № 064250009382 від 09.02.2026 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону № 796-XII, є протиправним та підлягає скасуванню, отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 07.02.2025 як способу відновлення прав позивача суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач. 
У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Законів № 1058-IV, Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення". Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені також законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Як вже встановлено, у позивача наявні всі умови, які є достатніми для призначення пенсії за віком, отже, суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган призначити йому пенсію за віком відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 07.02.2025, як про це просить позивач у своїх позовних вимогах.
Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79016, ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 063550006895 від 19.11.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 07.02.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн (однієї тисячі трьохсот тридцяти однієї гривні 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  06 липня 2026 р.

06.07.26