ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року
м. Київ
справа № 990SCGC/7/26
провадження № 11-66сап26
Велика Палата Верховного Суду у складі: 
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідачки Мартинюк Н. М.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Стефанів  Н.  С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В.  Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Оболонської Ю. С.,
представника скаржниці - Романенка Я. М.,
представника Вищої ради правосуддя - Ізвєкова К. В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 листопада 2025 року № 2327/3дп/15-25 про притягнення до дисциплінарної відповідальності,
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог
1. У лютому 2026 року  ОСОБА_1 (далі також - скаржниця) звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення Вищої ради правосуддя (далі також - ВРП, Рада) від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 листопада 2025 року № 2327/3дп/15-25 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 » (далі - також рішення від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26, оскаржуване рішення).
2. Цим рішенням ВРП залишила без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП, яким суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді попередження.
3.  ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення строків розгляду заяв про забезпечення позову, які становлять дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом). 
4.  ОСОБА_1 не погодилась з рішенням від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26 і просить його скасувати з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі також - Закон № 1798-VIII).
5. Скаржниця вважає, що в її діях відсутні ознаки об`єктивної сторони дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - також Закон № 1402- VIII), зокрема така обов`язкова його ознака, як вина, оскільки порушення строків розгляду заяви сталося з незалежних від неї причин.
6. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 990SCGC/11/24, звертає увагу на те, що обов`язковою умовою для встановлення у діях судді ознак зазначеного складу дисциплінарного проступку є наявність обставин, які свідчать, що таке мало місце у зв`язку з безпідставним невчиненням суддею дій, спрямованих на забезпечення розгляду заяви у строк, визначений законом, або умисним вчиненням дій (бездіяльності), що призвело до затягування строків її розгляду.
7. Мовить про те, що в оскарженому рішенні ВРП зазначила, що суддя ОСОБА_1 вживала недостатні заходи для своєчасного та належного отримання інформації, необхідної для вирішення питання про відкриття провадження у справі, з яким пов'язувалось і можливість розгляду заяви про забезпечення позову.
8. Проте скаржниця незгодна з таким твердженням і наголошує на тому, що жодним локальним та/або нормативно-правовим актом на законодавчому рівні не визначено розумних строків, протягом яких суддя зобов'язана надсилати запити до Державної міграційної служби України, зокрема і про періодичність строків та повторність запитів. Вважає ці обставини достатніми, щоб стверджувати про відсутність в її діях складу дисциплінарного проступку. 
9. На думку скаржниці, ВРП не навела достатніх аргументів про те, що ОСОБА_1 допустила злий умисел, або умисно не виконала обов'язків, або допустила серйозний проступок, що може свідчити про склад дисциплінарного проступку. 
10. Зазначає, що висновки, зроблені ВРП у пунктах 66-70 оскаржуваного рішення, є необґрунтованими і такими, що не враховують реальних умов здійснення правосуддя у період воєнного стану, а також становлять втручання у дискреційні повноваження судді щодо організації судового процесу.
11. На думку скаржниці, ВРП формально зазначає, що не втручається у її суддівський розсуд щодо порядку розгляду заяви про забезпечення позову, однак насправді оцінює саме спосіб реалізації такого розсуду, вказуючи, що суддя мала змінити порядок розгляду заяви, розглянути її без виклику сторін або призначати судові засідання з меншими інтервалами.
12. Вважає, що дисциплінарний орган підміняє собою суд у питаннях процесуального керівництва справою та оцінює доцільність обраної суддею процесуальної моделі розгляду заяви, що прямо суперечить гарантіям незалежності судді.
13. Мовить, що ВРП повністю проігнорувала обставини, які об`єктивно впливали на можливість здійснення правосуддя у 2022 році, зокрема, введення воєнного стану на всій території України з 24 лютого 2022 року, активні бойові дії на території міста Києва та Київської області. Вказані обставини мали загальновідомий характер та не потребували додаткового доказування, однак ВРП не надала їм належної оцінки у спірному рішенні.
14. Стверджує, що затримка у розгляді другої заяви про забезпечення позову була зумовлена необхідністю забезпечення ефективного судового захисту та дотримання основних засад цивільного судочинства, тому вона не обрала формальний підхід до вирішення питання, хоча мала процесуальну можливість повернути заяву або відмовити у її задоволенні з підстав недоліків оформлення та невідповідності складу учасників справи.
15. Зазначає, що вживала заходів для належного розгляду заяви по суті, що свідчить про добросовісне виконання професійних обов`язків, а не про недбалість чи умисне порушення процесуальних строків.
16. Наполягає на тому, що саме по собі недотримання процесуальних строків, за відсутності доказів умислу, грубої недбалості чи недоброчесної поведінки, не може автоматично свідчити про наявність дисциплінарного проступку, особливо в умовах воєнного стану та фактичного порушення нормального функціонування судової системи.
17. Звертає увагу на те, що ВРП не врахувала принцип правової визначеності як складову верховенства права. Обсяг дисциплінарної відповідальності судді має бути чітким, передбачуваним та зрозумілим. Суддя не може зазнавати дисциплінарного переслідування за законне здійснення процесуальних повноважень та реалізацію суддівського розсуду.
18. У цьому контексті скаржниця посилається на висновки Консультативної ради європейських суддів, викладені у Висновку № 27 (2024) щодо дисциплінарної відповідальності суддів, відповідно до яких дисциплінарна відповідальність суддів тісно пов`язана з гарантіями їх незалежності, а нечіткість підстав дисциплінарної відповідальності створює ризик тиску на суддів та підриває незалежність судової влади.
19. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше трьох років з дня вчинення проступку, а тому вважає що строк притягнення її до дисциплінарної відповідальності сплив, а висновки ВРП про триваючий характер відповідного порушення є безпідставними й такими, що суперечать принципу правової визначеності.
Рух скарги
20. 20 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26.
21. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 11 березня 2026 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 .
22. Ухвалою від 20 травня 2026 року суддя Великої Палати Верховного Суду Мартинюк Н. М. призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 18 червня 2026 року.
Позиція ВРП
23. 31 травня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшов відзив на скаргу, у якому Рада просить залишити її скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
24. ВРП покликається на те, що обґрунтовано погодилася з висновками Третьої Дисциплінарної палати щодо наявності у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
25. Стверджує, що ключовим у цій справі є те, що Рада не ототожнювала сам факт порушення процесуальних строків із дисциплінарною відповідальністю судді, а навпаки - ВРП прямо зазначила, що відповідальність настає саме за безпідставне затягування розгляду заяви або невжиття належних заходів для її своєчасного вирішення. Водночас предметом оцінки були не лише строки як такі, а поведінка судді та достатність вжитих нею процесуальних заходів.
26. На підтримку вказаних доводів ВРП зазначає, що заява про забезпечення позову була розглянута через 326 календарних днів після її розподілу; друга - через 290 календарних днів; третя - через 294 календарних дні, тоді як частина перша статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає її розгляд не пізніше двох днів із дня надходження.
27. За таких обставин ВРП вважає, що обґрунтовано виходила з того, що такі затримки є очевидно істотними та несумісними із природою інституту забезпечення позову, який покликаний гарантувати оперативний судовий захист та запобігти ускладненню або неможливості виконання майбутнього рішення суду.
28. Окрім того, Рада звертає увагу на те, що під час нерозгляду першої заяви про забезпечення позову відбулося відчуження спірної квартири. Хоча ВРП і не встановила настання непоправних наслідків для позивача, сама по собі тривала бездіяльність суду створила реальний ризик втрати ефективності судового захисту.
29. ВРП не взяла до уваги доводи ОСОБА_1 щодо необхідності отримання інформації про місце проживання відповідача, оскільки, на думку Ради, справа підлягала розгляду за правилами виключної підсудності відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України; місцезнаходження нерухомого майна вже визначало підсудність справи; інформація про реєстрацію відповідача не була визначальною для вирішення питання про відкриття провадження.
30. Також Рада посилається на те, що ОСОБА_1 надсилала відповідні запити із тривалими проміжками часу - 74 та 203 дні між зверненнями, що свідчить не про об`єктивну неможливість розгляду заяви, а про недостатню інтенсивність процесуальних дій.
31. ВРП вважає, що обґрунтовано відхилила посилання судді на суддівський розсуд щодо розгляду другої заяви про забезпечення позову з викликом сторін, оскільки наявність дискреції не звільняє суддю від обов`язку дотримуватися розумних та визначених законом строків. 
32. Звертає увагу на те, що Рада не втручалася у сам процесуальний вибір ОСОБА_1 , а лише констатувала, що спосіб реалізації такого розсуду призвів до надмірної затримки розгляду заяви, водночас суддя не вжила жодних заходів для мінімізації порушення строків.
33. Показовим на думку ВРП є й те, що судові засідання призначалися з інтервалами у 99, 210 та 294 дні після надходження заяви, що, очевидно, не відповідає вимогам невідкладності розгляду заяв про забезпечення позову.
34. Також ВРП вважає, що правильно застосувала положення частини одинадцятої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Затримка розгляду заяви про забезпечення позову була кваліфікована як триваюче порушення, перебіг якого завершується лише після розгляду відповідної заяви. 
35. На підтвердження зазначеного посилається на практику Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2025 року у справі № 990SCGC/29//24.
36. За таких обставин ВРП вважає, що ОСОБА_1 , не маючи об`єктивно непереборних перешкод, не забезпечила належної організації розгляду заяв про забезпечення позову, не вжила достатніх та своєчасних процесуальних заходів для їх вирішення у встановлені законом строки та допустила безпідставне затягування їх розгляду, що утворює склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Обставини справи
37. Указом Президента України від 13 листопада 2008 року № 1037/2008 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва строком на п`ять років.
38. Постановою Верховної Ради України від 8 жовтня 2013 року № 620-VII  ОСОБА_1 призначена на посаду судді цього суду безстроково.
39. 14 липня 2022 року до Вищої ради правосуддя надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 (вх. № Б-1272/0/7-22) на дії судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1.
40. На обґрунтування вимог дисциплінарної скарги скаржник зазначив, що 28  серпня 2020 року він звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради в місті Києві Донського Я.С., ОСОБА_3 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним, скасування рішення та витребування майна. Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 19 липня 2021 року.
41. Водночас при зверненні до суду з указаним позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову (шляхом накладення арешту на спірну квартиру). 
42.  ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
43. Проте його заяву про забезпечення позову було розглянуто і задоволено лише 19 липня 2021 року. За результатом розгляду зазначеної заяви накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
44. Однак виконати ухвалу про забезпечення позову і накласти арешт на спірну квартиру не вдалось у зв'язку зі значним затягуванням розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки на час постановлення ухвали суду про забезпечення позову (19 липня 2021 року) право власності на квартиру вже було відчужено на підставі договору купівлі-продажу № 2814 від 8 травня 2021 року.
45. З огляду на це ОСОБА_2 був змушений знову звернутись до суду з клопотаннями про залучення третьої особи, про заміну належного відповідача та про забезпечення позову.
46.  ОСОБА_2  зауважив, що зазначені вище клопотання були надіслані до суду 30 листопада 2021 року засобами поштового з в'язку та на електронну адресу суду, проте суд знову на порушення вимог частини першої статті 153 ЦПК України не розглянув вчасно клопотання про забезпечення позову.
47. Впевнений, що такі дії судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 призвели до грубого порушення його законних прав та інтересів.
48. Стверджує про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1, пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
49. Протоколом повторного автоматизованого визначення дисциплінарного інспектора ВРП у справі від 12 травня 2025 року скаргу передано дисциплінарному інспектору Плескачу В. Ю. для проведення попередньої перевірки. 
50. 13 травня 2025 року дисциплінарний інспектор ВРП Плескач В. Ю. надіслав скаргу судді для надання пояснень та витребував з Шевченківського районного суду міста Києва копії матеріалів справи, щодо поданої скарги.
51. 13 травня 2025 року дисциплінарний інспектор ВРП Плескач В. Ю. надіслав до Шевченківського районного суду міста Києва запит щодо надання інформації про перебування судді ОСОБА_1. у відпустці, про тимчасову непрацездатність, навантаження судді із 28 серпня 2020 року до 20 грудня 2022 року, рух справи № 761/26620/20, а також витребував копії матеріалів цієї справи. 27 травня 2025 року на адресу Вищої ради правосуддя надійшла відповідь на запит та витребувані копії матеріалів справи № 761/26620/20.
52. Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 25 червня 2025 року № 1361/3дп/15-25 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1.
53. 14 липня 2025 року дисциплінарний інспектор ВРП Плескач В. Ю. надіслав судді ОСОБА_1 запит із пропозицією надати пояснення по суті скарги, висловити свої заперечення, заявити клопотання, а також надати докази на підтвердження власних доводів чи спростування фактів, які повідомив скаржник, а також 14 липня 2025 року надіслав до Шевченківського районного суду міста Києва запит щодо отримання характеристики судді ОСОБА_1 25 липня 2025 року на адресу Ради надійшли пояснення та характеристика судді.
54. У поясненнях суддя ОСОБА_1 зазначила, що відкриття провадження у справі відбулося після отримання відповідей на запит суду щодо місця реєстрації / перебування фізичної особи - відповідача, що є обов'язковим відповідно до приписів статті 187 ЦПК України. 
55. Так, згідно з твердженнями судді, розгляд заяви про забезпечення позову відбувся одночасно з відкриттям провадження за позовом ОСОБА_2 , що пов'язано не з неналежною поведінкою судді чи відмовою в доступі до правосуддя, а виключно з об'єктивною необхідністю складання великої кількості процесуальних документів і розглядом під її головуванням цивільних, адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення та розглядом клопотань органів досудового розслідування.
56. Окрім того, суддя ОСОБА_1 зазначає, що в її провадженні з 1 січня до 31 грудня 2020 року перебувало 2670 судових справ і матеріалів усіх категорій, із них за зазначений період надійшло 2203 та розглянуто 1881, з 1 січня до 31 грудня 2021 року в її провадженні перебувало 3134 судових справ і матеріалів всіх категорій, з них надійшло у зазначений період 2364 та розглянуто 1836. 
57. З 21 грудня 2019 року до 21 лютого 2020 року суддя не здійснювала розгляд справ у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та необхідністю реабілітації після складного перелому правого плеча. Починаючи з 22 лютого 2020 року суддя мала надолужити втрачений у зв'язку із хворобою час, що також збільшило наявне навантаження. 
58.  ОСОБА_1 не погоджується з твердженням ОСОБА_2 , що з дати відкриття провадження у справі до дати підготовки скарги 14 липня 2022 року не було проведено жодного судового засідання, оскільки підготовче засідання було призначено на 23 вересня 2021 року о 09:00. Відповідно до довідки секретаря судового засідання учасники справи не з 'явились. 2 грудня 2021 року проведення підготовчого судового засідання також не відбулося у зв'язку з неявкою сторін, їхніх представників (довідка секретаря с/з). 
59. 18 лютого 2022 року секретарем судового засідання Марінченко Л. В. складено довідку про те, що у зв'язку з введенням на території України режиму воєнного стану, з метою забезпечення безпеки учасників судових процесів і відвідувачів суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 знято з розгляду справ. 
60. Водночас 7 липня 2022 року учасники справи в судове засідання не з`явились, про що секретарем судового засідання Марінченко Л. В. складено довідку.
61. Також суддя наголошує, що позивач ОСОБА_2 не був позбавлений права на доступ до правосуддя, судом було залучено до участі в справі належних відповідачів та співвідповідачів, вчинені дії, необхідні для розгляду справи, вжито заходів забезпечення позову з метою можливості виконання судового рішення та розглянуто справу по суті. 
62. Додатково ОСОБА_1 зазначає, що після реєстрації справ, здійснення їхнього автоматизованого розподілу і формування відповідного реєстру вони передаються працівнику апарату суду під підпис. Так, станом на 2021 рік обов'язки помічника судді, яка, серед іншого, здійснювала отримання справ у канцелярії суду, виконувала ОСОБА_4 . 
63. Про надходження до провадження судді заяв про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 їй стало відомо від самого скаржника. Помічник ОСОБА_4 не передала зазначені заяви після їх отримання судді на розгляд у термін, встановлений чинним ЦПК України.
64. Звертає увагу, що у зв'язку із систематичним неналежним виконанням помічником судді протягом тривалого часу своїх посадових обов'язків вона змушена була ініціювати службову перевірку, за результатами якої установлено неналежне виконання обов'язків ОСОБА_4 .
65. Наказом від 25 травня 2023 року № 02-04-К-141 помічника судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 . ОСОБА_4 звільнено на підставі пункту 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. 
66. Суддя стверджує, що після звільнення помічника судді за відповідним поданням вона переглянула контроль за роботою апарату, виконанням секретарем судового засідання та помічником посадових обов'язків та значно посилила його з метою унеможливлення допущення порушень норм чинного законодавства України та прав учасників процесу.
Під час дисциплінарного провадження встановлено таке.
67. 28 серпня 2020 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла та була розподілена до провадження судді ОСОБА_1 цивільна справа № 761/26620/20 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради в місті Києві Донського Я. С., ОСОБА_3 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», у якому ОСОБА_2 просив:
- визнати незаконними дії державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донського Я. С. щодо проведення 25 жовтня 2017 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект»;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради в місті Києві Донського Я. С., індексний номер 37784795 від 26 жовтня 2017 року, згідно з яким 16 січня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 23032234 про державну реєстрацію права власності на квартиру  АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект»;
- скасувати запис про право власності № 23032234 на квартиру  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1389893480000, за ТОВ «Кей-Колект»; 
- витребувати в ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру  АДРЕСА_1 .
68. Одночасно з позовною заявою до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява про забезпечення позову від 20 серпня 2020 року (провадження № 2-з/761/794/2022), яку відповідно до звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду 28 серпня 2020 року було передано до провадження судді ОСОБА_1 
69. У заяві скаржник просив накласти арешт на спірне майно, тобто квартиру  АДРЕСА_1 .
70. Суддя ОСОБА_1 28 серпня, 9 листопада 2020 року, 31 травня 2021 року зверталась до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із запитами щодо доступу до персональних даних відповідача ОСОБА_3 . 
71. Відповідь на запит надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва 9 червня 2021 року. 
72. Ухвалою від 19 липня 2021 року суд прийняв позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання на 23 вересня 2021 року. Зазначену ухвалу суд надіслав для оприлюднення в Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - ЄДРСР) 29 липня 2021 року.
73. Ухвалою від 19 липня 2021 року суд задовольнив заяву скаржника про забезпечення позову та наклав арешт на спірне майно - квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . 
74. Виконання ухвали суд поклав на Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
75. Зазначену ухвалу суд надіслав для оприлюднення в ЄДРСР 5 жовтня 2021 року
76. 10 грудня 2021 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява скаржника про забезпечення позову від 29 листопада 2021 року (первинне провадження № 2-з/761/91/2022), яку відповідно до звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду цього самого дня було передано судді ОСОБА_1
77. У заяві скаржник повідомив, що ухвала суду від 19 липня 2021 року не виконана, відомості про арешт не внесені до Державного реєстру речових прав, оскільки ще до постановлення ухвали суду про забезпечення позову (8 травня 2021 року) право власності на спірну квартиру було відчужено на підставі договору купівлі-продажу за номером 2814 від 8 травня 2021 року на користь ОСОБА_5 . 
78. Скаржник зазначив, що до захисту його прав у судовому порядку відбулася чергова зміна власника квартири, право власності на спірну квартиру було відчужено до нового власника, у зв'язку із чим виникла необхідність звернутися до суду з новою заявою про забезпечення позову.
79. 13 грудня 2021 року до суду надійшли клопотання скаржника від 29 листопада 2021 року про: 
- заміну первісного відповідача - державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради в місті Києві Донського Я. С. на належного відповідача - ТОВ «Кей-Колект»; 
- залучення співвідповідача - ОСОБА_5 ; 
- залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради в місті Києві Донського Я. С.;
- зміну предмета позову. 
80. Ухвалою від 29 вересня 2022 року суд задовольнив вказане клопотання.
81. Також ухвалою від 29 вересня 2022 року суд задовольнив заяву про забезпечення позову, що була подана до суду 10 грудня 2021 року, наклав арешт на спірне майно - квартиру  АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . 
82. Зазначену ухвалу суд надіслав для оприлюднення в ЄДРСР 20 жовтня 2022 року. 
83. Рішенням від 20 грудня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва залишив позов ОСОБА_2 без задоволення. Це рішення надіслано для оприлюднення в ЄДРСР 28 червня 2023 року. 
84. Ухвалою від 19 липня 2023 року (провадження № 2-з/761/78/2023) Шевченківський районний суд міста Києва залишив без задоволення заяву скаржника про забезпечення позову, що була подана до суду 29 вересня 2022 року. Суд виходив із того, що питання щодо вжиття заходів забезпечення позову вже було вирішене раніше в межах цієї ж справи - ухвалою від 29 вересня 2022 року, якою на спірну квартиру накладено арешт у зв'язку з ризиком її відчуження. Оскільки зазначена ухвала не була скасована в установленому законом порядку й залишається чинною, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повторного задоволення заяви. 
85. Київський апеляційний суд постановою від 30 травня 2024 року скасував рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2022 року та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив частково, витребував у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру  АДРЕСА_1 , в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовив. 
86. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою від 12 травня 2025 року відмовив у задоволенні касаційних скарг на постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року.
Короткий зміст рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП
87. Третя Дисциплінарна палата ВРП в рішенні від 5 листопада 2025 року дійшла висновку про відсутність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині стосовно строків розгляду справи № 761/26620/20 в цілому. 
88. Проте Третя Дисциплінарна палата ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 допустила порушення строків розгляду заяв про забезпечення позову, які становлять дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом),і є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. 
89. Відтак, обираючи пропорційний вид дисциплінарного стягнення, Третя Дисциплінарна палата ВРП врахувала те, що суддя ОСОБА_1 раніше до дисциплінарної відповідальності не притягалась, Шевченківський районний суд міста Києва надав позитивну характеристику судді, вина судді має ознаки недбалості, та дійшла висновку про застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження.
90. Ухвалюючи зазначене рішення, Третя Дисциплінарна палата ВРП виходила з того, що у справі № 761/26620/20 заява про забезпечення позову вперше надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва 21 серпня 2020 року і була розподілена судді ОСОБА_1 28 серпня 2020 року.
91. Суддя розглянула цю заяву 19 липня 2021 року, тобто через 10 місяців 22 дні (або 326 календарних днів) після її розподілу. Відтак строк розгляду суддею ОСОБА_1. заяви про забезпечення позову перевищив встановлений у частині першій статті 153 ЦПК України строк у 163 рази.
92. Вдруге заява про забезпечення позову у справі № 761/26620/20 надійшла до суду 10 грудня 2021 року і не була розглянута у строк, встановлений у частині першій статті 153 ЦПК України.
93. Ця заява була розглянута з постановленням ухвали від 29 вересня 2022 року, тобто через 9 місяців 20 днів (або 290 календарних днів). 
94. Втретє заява про забезпечення позову в цій справі надійшла до суду 29 вересня 2022 року і ця заява була розглянута з постановленням ухвали від 19 липня 2023 року, тобто через 9 місяців 2 дні (або 294 календарних дні). 
95. Відтак, Третя Дисциплінарна палата ВРП констатувала допущення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку лише в частині стосовно строків розгляду заяв про забезпечення позовів, що подавалися у цій справі: 
21 серпня 2020 року - розглянута 19 липня 2021 року;
10 грудня 2021 року - розглянута 29 вересня 2022 року;
29 вересня 2022 року - розглянута від 19 липня 2023 року. 
96. Третя Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя врахувала, що поки заява про забезпечення позову від 20 серпня 2020 року у справі № 761/26620/20 перебувала у провадженні судді ОСОБА_1 , спірну квартиру відчужили на користь іншої особи. Хоча непоправні та істотні негативні наслідки для позивача, вірогідно, не настали, процесуальна дія, яка підлягала вчиненню у визначений законом строк, була вперше відтермінована практично на 11 місяців, вдруге - на 10 місяців. 
97. У частині стосовно строків розгляду суддею першої заяви про забезпечення позову Третя Дисциплінарна палата ВРП врахувала, що суддя надсилала запити до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо доступу до персональних даних відповідача ОСОБА_3 з істотними проміжками часу (28 серпня, 9 листопада 2020 року, 31 травня 2021 року). 
98. Натомість Третя Дисциплінарна палата ВРП наголосила, що відповідно до вимог частини першої статті 30 ЦПК України справа № 761/26620/20 мала розглядатися з урахуванням правил виключної підсудності - за адресою квартири, яка була предметом позову. 
99. Втім, зміст відповідей на запити суду щодо місця реєстрації проживання відповідача ОСОБА_3 не міг вплинути на висновки суду щодо підсудності справи Шевченківському районному суду міста Києва. 
100. Третя Дисциплінарна палата ВРП врахувала пояснення представника судді ОСОБА_1. про те, що проміжок часу між поданням і розглядом другої заяви про забезпечення позову був обумовлений бажанням судді скористатися передбаченою частинами третьою, четвертою статті 153 ЦПК України можливістю розглядати цю заяву за участю учасників справи в судовому засіданні. 
101. Однак, за висновком Третьої Дисциплінарної палати ВРП, наявність у судді дискреційного суддівського розсуду у вирішенні цього питання не заперечує ту обставину, що допущена в результаті затримка у розгляді заяви про забезпечення позову, яка тривала з 10 грудня 2021 року до 29 вересня 2022 року, була істотною, і суддя ОСОБА_1 мала усвідомлювати, що подальший нерозгляд цієї заяви матиме наслідком істотне порушення процесуальних строків, установлених частиною першою статті 153 ЦПК України.
Короткий зміст рішення ВРП
102. Суддя ОСОБА_1 подала до ВРП скаргу, у якій просила скасувати рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 листопада 2025 року № 2327/3дп/15-25 та закрити дисциплінарне провадження. 
103. ВРП за результатами розгляду цієї скарги залишила без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 листопада 2025 року № 2327/3дп/15-25.
104. ВРП погодилась із висновками Третьої Дисциплінарної палати про те, що дисциплінарна відповідальність судді пов`язується не лише з формальним порушенням процесуальних строків, а насамперед із бездіяльністю судді або недостатністю вжитих нею заходів для своєчасного вирішення процесуальних питань. 
105. У цьому контексті ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 протягом тривалого часу не забезпечила належного отримання інформації, необхідної для відкриття провадження у справі, зокрема про зареєстроване місце проживання відповідача.
106. Вважає, що Третя Дисциплінарна палата правильно звернула увагу на значні часові проміжки між направленням запитів до органів Державної міграційної служби - 74 та 203 дні, що було визнано проявом недостатньої процесуальної активності судді, навіть з урахуванням періодів її відпустки та тимчасової непрацездатності.
107. Щодо розгляду другої заяви про забезпечення позову ВРП зазначила, що суддя дійсно мала право, реалізовуючи суддівський розсуд, розглядати заяву з викликом сторін відповідно до частини третьої статті 153 ЦПК України. 
108. Водночас ВРП наголошує, що наявність процесуальної дискреції не звільняє суддю від обов`язку дотримуватись установлених законом строків та забезпечувати оперативність судового розгляду. 
109. До того ж судові засідання призначались із надмірно тривалими інтервалами - через 99, 210 та 294 дні після надходження заяви про забезпечення позову, що, на думку ВРП, є несумісним із природою та призначенням інституту забезпечення позову. 
110. Також ВРП визнала необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про значне навантаження та необхідність першочергового розгляду інших справ, оскільки суддя не надала належних доказів існування настільки виняткових обставин, які б могли виправдати істотні затримки у розгляді заяв про забезпечення позову. 
111. Щодо строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності ВРП, посилаючись на власну практику та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, зокрема на постанову від 3 липня 2025 року у справі № 990SCGC/29/24, дійшла висновку, що затягування розгляду заяви про забезпечення позову має характер триваючого дисциплінарного проступку. 
112. У цьому зв`язку ВРП зазначає, що дисциплінарна скарга на дії судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1. надійшла до ВРП 14 липня 2022 року. 
113. Затримка розгляду суддею ОСОБА_1. заяви про забезпечення позову має характер триваючого порушення, яке завершується з моменту розгляду цієї заяви судом або втрати правових підстав для її розгляду (вибуття справи з провадження судді, настання інших обставин, що унеможливлюють її розгляд тощо). 
114. За таких обставин ВРП вважає, що перебіг строків, установлених частиною одинадцятою статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щодо дій судді у справі № 761/26620/20 стосовно заяви про забезпечення позову від 21 серпня 2020 року почав свій перебіг 19 липня 2021 року (розгляд заяви про забезпечення позову) і перервався 14 липня 2022 року (надходження скарги до ВРП).
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
115. Дослідивши матеріали дисциплінарного провадження щодо судді, перевіривши наведені в скарзі на рішення ВРП доводи та заперечення на них, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що скарга не може бути задоволена з таких підстав.
116. Статтею 131 Конституції Українипередбачено, що в Україні діє ВРП яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
117. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
118. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIIIдля розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює Дисциплінарні палати з числа членів ВРП.
119. Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIIIза результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
120. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.
121. Згідно із частинами третьою та десятою статті 51 Закону № 1798-VIII скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.
122. За результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП має право: 1) скасувати повністю рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та закрити дисциплінарне провадження; 2) скасувати частково рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення; 3) скасувати повністю або частково рішення Дисциплінарної палати про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення; 4) змінити рішення Дисциплінарної палати, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення; 5) залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.
123. На підставі частини другої статті 52 Закону № 1798-VIII право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення.
124. Частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду.
125. Наведені вище положення Закону № 1798-VIII та частини сьомої статті 266 КАС України узгоджуються з пунктом 77 Висновку № 3(2002)КРЄС щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, в якому, серед іншого, зазначено, що організація дисциплінарного розгляду в кожній країні повинна бути такою, що дозволяє подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду.
126. Європейська комісія «За демократію через право» (Венеційська комісія) і Директорат Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю (пункт 19 Спільного висновку щодо проєкту Закону «Про дисциплінарну відповідальність суддів Республіки Молдова»), а дисциплінарне провадження, як правило, має порушуватися в разі грубої і неприпустимої професійної поведінки судді (пункт 35 цього Спільного висновку).
127. Згідно із частиною першою статті 52 Закону № 1798-VIIIрішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
- склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
- рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
- суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
- рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
128. У цій справі скаржниця не оскаржує рішення ВРП з підстав, визначених у пунктах 1, 2, 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, натомість зазначає, що не погоджується з мотивами, якими ВРП обґрунтувала свої висновки про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
129. Оцінюючи оскаржуване рішення на відповідність вимогам пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII щодо зазначення передбачених законом підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що, встановлюючи правову кваліфікацію дій судді ОСОБА_1 , ВРП дійшла висновку про наявність у її діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом).
130. Варто зауважити, що юридична кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені і поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного проступку, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв`язок.
131. ВРП визнала правильною юридичну оцінку, надану дисциплінарним органом діянню судді ОСОБА_1., що передбачає невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 761/26620/20 протягом строку, встановленого законом.
132.  За пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
133. Пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження у разі, зокрема, безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
134. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висловлювалася, що обов`язковою умовою для встановлення у діях судді ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, є наявність обставин, які свідчать, що таке мало місце у зв`язку з безпідставним невчиненням суддею дій, спрямованих на забезпечення розгляду справи (заяви, скарги) у строк, визначений законом, або умисним вчиненням дій (бездіяльності), що призвело до затягування строків розгляду справи (заяви, скарги). Сам факт порушення строку розгляду справи (заяви, скарги) без встановлення вказаних обставин не може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
135. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
136. Відповідно до статті 129 Конституції України розумні строки розгляду справ судом відносяться до основних засад судочинства в Україні.
137. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)  критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України», заява № 17185/02, від 2 вересня 2010 року; «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine), заява № 36655/02, від 8 листопада 2005 року; «Матіка проти Румунії» (Matica v. Romania), заява № 19567/02, від 2 листопада 2006 року; «Літоселітіс проти Греції» (Litoselitis v. Greece), заява № 62771/00, від 5 лютого 2004 року, тощо).
138. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмета спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine), заява № 36655/02,від 8 листопада 2005 року).
139. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
140. Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
141. Статтями 120, 121 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.
142. Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
143. У ході вивчення матеріалів дисциплінарного провадження та перевірки доводів скарги судді ВРП встановила, що у справі № 761/26620/20 заява про забезпечення позову вперше надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва 21 серпня 2020 року і була розподілена судді ОСОБА_1 28 серпня 2020 року.
144. Суддя розглянула цю заяву 19 липня 2021 року, тобто через 10 місяців 22 дні (або 326 календарних днів) після її розподілу. Відтак строк розгляду суддею ОСОБА_1. заяви про забезпечення позову перевищив встановлений у частині першій статті 153 ЦПК України строк у 163 рази.
145. Вдруге заява про забезпечення позову у справі № 761/26620/20 надійшла до суду 10 грудня 2021 року і була розглянута 29 вересня 2022 року, тобто через 9 місяців 20 днів (або 290 календарних днів). 
146. Втретє заява про забезпечення позову в цій справі надійшла до суду 29 вересня 2022 року, і ця заява була розглянута з постановленням ухвали від 19 липня 2023 року, тобто через 9 місяців 2 дні (або 294 календарних дні). 
147. ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у пункті 23 рішення від 6 вересня 2007 року в справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine), заява № 3572/03,ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine), заява № 36655/02, від 8 листопада 2005 року, та «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine), заява № 23853/02, від 30 листопада 2006 року.
148.  У скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що у її діяннях відсутні ознаки об`єктивної сторони дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, зокрема відсутня вина щодо невжиття нею заходів розгляду заяви протягом строку, встановленого законом. 
149. Із цього приводу Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено два різні за складом дисциплінарні проступки: безпідставне затягування розгляду справи (перший) і (або) невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом (другий) (до прикладу, але не виключно, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2024 року в справі № 990SCGC/20/24, провадження № 11-222сап24, від 21 липня 2025 року у справі № 990SCGC/19/25, провадження № 11-155сап25).
150. Якщо йдеться про безпідставне затягування розгляду справи, то таке може бути вчинено тільки умисно. Суддя усвідомлює, що немає об`єктивних перешкод для розгляду справи (заяви, скарги) у строки, встановлені законом, однак цього не виконує, а спрямовує свої дії чи бездіяльність на затягування розгляду.
151. Натомість суб`єктивна сторона дисциплінарного проступку «невжиття суддею заходів щодо розгляду справи (заяви, скарги) у строки, передбачені законом» характеризується недбалістю як формою вини. Суддя через погану організацію своєї роботи, недостатню компетентність тощо, не маючи об`єктивно непереборних перешкод, не вжив відповідних процесуальних заходів для своєчасного розгляду справи (заяви, скарги), хоча повинен був і міг усвідомлювати можливість внаслідок цього порушення строків розгляду справи (заяви, скарги) та інших негативних наслідків.
152.  Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП правильно кваліфікувала дії судді ОСОБА_1. як невжиття всіх можливих заходів для розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 761/26620/20 протягом строку, встановленого законом, тобто як дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
153. Як вже раніше зазначалось, відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів із дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п'ятою цієї статті.
154. Це означає, що суд у разі надходження разом із позовною заявою також і заяви про забезпечення позову має своєчасно вживати заходів із належного та своєчасного вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки з таким пов'язується і розгляд заяви про забезпечення позову. 
155. Отже, ВРП та Третя Дисциплінарна палата ВПР правильно врахували, що запити до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо доступу до персональних даних відповідача у справі №761/26620/20 суд надсилав із тривалими проміжками часу - 74 та 203 дні між зверненнями, що свідчить не про об`єктивну неможливість розгляду заяви, а про недостатню інтенсивність процесуальних дій.
156. Стосовно строків розгляду другої заяви про забезпечення позову, то ВРП в оскаржуваному рішенні не заперечує наявність у судді ОСОБА_1. суддівського розсуду стосовно розгляду такої заяви з викликом сторін у порядку, передбаченому частиною третьою статті 153 ЦПК України. 
157. Проте звертає увагу, що реалізація суддею свого суддівського розсуду стосовно організації розгляду та перебігу судової справи, як-от вибір дат судових засідань, хронології, процесуального порядку розгляду справ (у спрощеному чи загальному позовному провадженні, з викликом сторін у справі чи без такого), розгляд клопотань і заяв учасників справи про відкладення її розгляду тощо, не означає, що суддя може ігнорувати вимоги стосовно строків розгляду справи чи вчинення окремих процесуальних дій, а дисциплінарний орган ВРП з підстав наявності у судді дискреції щодо вирішення цих питань не має права аналізувати дії і поведінку судді на предмет дотримання таких строків.
158. ВРП наголошує, що не втручалася у сам процесуальний вибір ОСОБА_1 , а лише констатувала, що спосіб реалізації такого розсуду призвів до надмірної затримки розгляду заяви, водночас суддя не вжила жодних заходів для мінімізації порушення строків.
159.  У цій ситуації показовим є й те, що судові засідання призначалися з інтервалами у 99, 210 та 294 дні після надходження заяви, що, очевидно, не відповідає вимогам невідкладності розгляду заяв про забезпечення позову.
160. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що такі затримки є істотними та несумісними з природою інституту забезпечення позову, ці заяви мають винятково терміновий характер, оскільки їх метою є запобігання діям, які можуть унеможливити виконання майбутнього судового рішення або спричинити істотну шкоду позивачу. Саме тому суд повинен забезпечувати максимально оперативний розгляд таких заяв без додаткових спонукань з боку учасників справи. 
161. Ураховуючи критерії оцінки належної поведінки судді в аспекті дисциплінарного проступку, який ставиться в провину судді ОСОБА_1 , Велика Палата Верховного Суду погоджується з позицією ВРП про те, що ОСОБА_1 , не вчинила всіх можливих заходів для розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 761/26620/20, яка перебувала в її провадженні. Як наслідок, такі дії судді призвели до порушення строків її розгляду.
162. Окрім того, одним із доводів ОСОБА_1 є те, що дисциплінарне стягнення накладено на неї поза межами встановленого частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
163. За правилами частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження.
164. Відповідно настання цих обставин зупиняє перебіг вказаного трирічного строку на період їх існування.
165. У постановах від 14 листопада 2024 року у справі № 990SCGC/11/24 (провадження № 11-134сап24), від 21 червня 2018 року (провадження № 11-78сап18), від 29 листопада 2018 року у справі № 800/553/17 (провадження № 11-7сап18), від 31 січня 2019 року (провадження № 11-988сап18), від 11 квітня 2019 року (провадження № 11-121сап19) Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що норму, закріплену в частині одинадцятій статті 109 Закону № 1402-VIII, слід розуміти так, що трирічний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності судді обчислюється з дати вчинення дисциплінарного проступку до дати накладення дисциплінарного стягнення (включно) з урахуванням того, що час тимчасової непрацездатності, перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження до такого трирічного строку не враховується.
166. Порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів врегульовано главою 4 розділу II Закону № 1798-VIII (статті 42-50).
167. Стаття 42 Закону № 1798-VIII, яка, серед іншого, визначає момент початку здійснення дисциплінарного провадження щодо судді, зазнавала певних змін.
168. Так, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2020 року № 4-р/2020, яким частину першу статті 42 Закону № 1798-VIII в редакції Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» визнано неконституційною, застосуванню підлягала первинна редакція цієї частини статті 42 Закону № 1798-VIII із вказаного моменту. 
169. Первинна редакція частини першої статті 42 Закону № 1798-VIII містила таке положення: «Дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом».
170. 5 серпня 2021 року набрав чинності Закон України від 14 липня 2021 року № 1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - Закон № 1635-IX), яким внесено зміни до Закону № 1798-VIII, зокрема, в частині здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів.
171. У період з 5 серпня 2021 року (дати набрання чинності Законом № 1635-IX) до 19 жовтня 2023 року [дати введення в дію Закону України від 9 серпня 2023 року № 3304-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів» (далі - Закон № 3304-IX)] стаття 42 Закону № 1798-VIII встановлювала, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП. Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання скарги щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом (частина друга).
172. Чинна редакція частини другої статті 42 Закону № 1798-VIII (у редакції
Закону № 3304-IX) визначає, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП. Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом. Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання ВРП відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
173. Отже, попри зміни, що вносилися до статті 42 Закону № 1798-VIII, у ній залишалося незмінним визначення моменту початку дисциплінарного провадження, який залежав від того, з якої підстави воно відкривалося:
- у разі надходження дисциплінарної скарги - день її отримання ВРП;
- у разі ініціативи Дисциплінарної палати - день ухвалення відповідного рішення;
- у разі звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - день отримання ВРП такого звернення.
174. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/22/24 (провадження № 11-246сап24).
175. У цій справі скарга ОСОБА_2 надійшла до ВРП 14 липня 2022 року.
176. З урахуванням наведених вище висновків щодо особливостей обчислення строків накладення дисциплінарного стягнення на суддю Велика Палата Верховного Суду зазначає, що дисциплінарне провадження щодо судді ОСОБА_1 розпочалося з 14 липня 2022 року (дати надходження скарги до ВРП), тобто через 360 днів після вчинення дисциплінарного проступку (19 липня 2021 року розгляд заяви про забезпечення позовної заяви). Дисциплінарне провадження було закінчене 5 листопада 2025 року із ухваленням Третьою Дисциплінарною палатою ВРП рішення № 2327/3дп/15-25. Відтак означений період, а також періоди тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці судді ОСОБА_1 не підлягають врахуванню при обчисленні трирічного строку притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
177. Щодо тривалості дисциплінарного провадження, що мало місце у спірному випадку, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
178. У період з 7 листопада 2019 року до 5 серпня 2021 року частина четверта статті 42 Закону № 1798-VIII (у редакції Закону № 193-IX) визначала, що дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строк здійснення дисциплінарного провадження не повинен перевищувати більше ніж шістдесят днів з моменту отримання дисциплінарної скарги.
179. У період з 5 серпня 2021 року (дати набрання чинності Законом № 1635-IX) до 19 жовтня 2023 року (дати введення в дію Закону № 3304-IX) стаття 42 Закону № 1798-VIII, на відміну від її попередньої редакції, не містила положень щодо строку здійснення дисциплінарного провадження.
180. Натомість положення статті 42 Закону № 1798-VIII у різних наведених вище редакціях чітко визначали, що завершальним етапом дисциплінарного провадження є ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності. А чинна редакція цієї статті (в редакції Закону № 3304-IX) визначає, що до дисциплінарного провадження ще й входить стадія розгляду скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності. 
181. 6 вересня 2023 року законодавець ухвалив Закон № 3378-IX, яким доповнив статтю 49 Закону № 1798-VIII частиною п`ятнадцятою, де вперше передбачив як граничну тривалість дисциплінарного провадження, так і чітко визначив правовий наслідок її порушення. Зокрема, встановив, що загальна тривалість дисциплінарного провадження не може перевищувати 18 місяців, а у разі порушення цього строку провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати.
182. Ця норма була введена в дію тільки з 21 грудня 2024 року - з дня опублікування повідомлення ВРП про початок роботи служби дисциплінарних інспекторів у газеті «Голос України» № 194 (246), як це передбачено пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3378-IX.
183. Однак тим же Законом № 3378-IX розділ III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII були доповнені пунктом 23-13, який чітко визначив: «До дисциплінарних проваджень, розпочатих до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, не застосовуються положення частини п`ятнадцятої статті 49 цього Закону». 
184. У постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/22/24 (провадження № 11-246сап24), аналізуючи наведені вище норми права, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що перевищення визначених законом строків дисциплінарного провадження не має наслідком закриття дисциплінарного провадження, якщо воно було розпочато до 21 грудня 2024 року. Це явно свідчить про те, що законодавець не мав наміру ухвалити закон, який мав би наслідком закриття численних дисциплінарних проваджень, які накопичились у ВРП за попередні роки.
185. Лише після набрання чинності та введення в дію нової редакції частини п`ятнадцятої статті 49 Закону № 1798-VIII такі строки набули матеріально-правового значення, оскільки їх недотримання було прямо пов`язано із закриттям провадження.
186. Велика Палата Верховного Суду у цій справі також вважає за необхідне зазначити, що із набранням чинності 05 серпня 2021 року Законом № 1635-IX було зупинено здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів.
187. 19 жовтня 2023 року набрав чинності Закон № 3378-IX, яким введено в дію Закон № 3304-ІХ. Отже, відповідно до зазначених законів відновлено дисциплінарну функцію ВРП.
188. Рішенням ВРП від 19 жовтня 2023 року № 997/0/15-23 відновлено з 01 листопада 2023 року розподіл між членами ВРП скарг щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарних скарг), розподіл яких зупинено рішенням ВРП від 05 серпня 2021 року № 1809/0/15-21.
189. Отже, у період з 05 серпня 2021 року до 01 листопада 2023 року у зв`язку з змінами у законодавстві (а також відсутністю повноважного складу ВРП у період з лютого 2022 року до січня 2023 року) ВРП не здійснювала дисциплінарну функцію.
190. Відповідно до рішення ВРП від 10 грудня 2024 року № 3582/0/15-24 днем початку роботи служби дисциплінарних інспекторів ВРП визначено 23 грудня 2024 року.
191. За правилами пункту 23-8 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII (у редакції Закону № 3304-IX) дисциплінарні провадження, у яких на день початку роботи служби дисциплінарних інспекторів ВРП Дисциплінарною палатою не ухвалено рішення про відкриття дисциплінарної справи, з дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів передаються дисциплінарним інспекторам ВРП, визначеним автоматизованою системою розподілу справ. Перебіг строку, визначеного пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, у таких дисциплінарних провадженнях переривається та розпочинається заново.
192. На виконання означеної норми 26 грудня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між дисциплінарними інспекторами у справі № Б-1272/0/7-22 визначено дисциплінарного інспектора Лавринчук М. П. 12 травня 2025 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між дисциплінарними інспекторами у справі № Б-1272/0/7-22 визначено дисциплінарного інспектора Плескача В. Ю.
193. За наслідками розгляду висновку дисциплінарного інспектора 25 червня 2025 року Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалила відкрити дисциплінарну справу стосовно судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , а 5 листопада 2025 року ухвалила рішення № 2327/3дп/15-25 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у виді попередження.
194. Відтак тривалість дисциплінарного провадження у спірному випадку, зокрема, була зумовлена об`єктивними, незалежними від дисциплінарного органу, чинниками. Поряд із цим тривалість розгляду дисциплінарної справи сама по собі жодним чином не спростовує факту вчинення суддею дисциплінарного проступку. За відсутності в профільному законі наслідків порушення дисциплінарним органом тривалості дисциплінарного провадження (станом на момент початку дисциплінарного провадження у цій справі) така тривалість не може розглядатися як підстава для звільнення від дисциплінарної відповідальності.
195. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 9 квітня 2026 року у справі № 990SCGC/1/26 (провадження № 11-40сап26).

196. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі, яка розглядається, ВРП дійшла правильного висновку, що строк притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не сплинув. У спірному випадку дисциплінарне провадження розпочалося через 360 днів від дня вчинення дисциплінарного проступку, і відповідні строки були зупинені до 5 листопада 2025 року згідно з вимогами частини першої статті 42 Закону № 1798-VIII. 
197. Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП правильно кваліфікувала дії судді ОСОБА_1 як невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 761/26620/20 протягом строку, встановленого законом, тобто як дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
198. Велика Палата Верховного Суду поділяє позицію ВРП, що застосований до судді ОСОБА_1 вид дисциплінарного стягнення у виді попередження визначений на основі принципу пропорційності. Зокрема, Третя Дисциплінарна палата ВРП врахувала характер дисциплінарного проступку судді, його наслідки, дані, що характеризують особу судді, ступінь її вини, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Висновок за результатами розгляду скарги
199. Згідно із частиною восьмою статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
200. Відповідно до викладених вище мотивів та підстав Велика Палата Верховного Суду висновує про відсутність підстав для скасування рішення ВРП від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26 та задоволення скарги ОСОБА_1 
201. ВРП, приймаючи зазначене рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою вони надані; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та пропорційно. Рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про наявність фактичних та правових підстав для застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді попередження.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду 

ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 20 січня 2026 року № 87/0/15-26 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 листопада 2025 року № 2327/3дп/15-25 про притягнення судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.
Головуючий суддя С. О. Погрібний
Суддя-доповідачка 	Н. М. Мартинюк	
Судді:	О. О. Банасько 	М. В. Мазур	
	О. В. Білоконь	К. М. Пільков	
	О. Л. Булейко	Н. С. Стефанів	
	М. М. Гімон	Т. Г. Стрелець	
	О. А. Губська	О. В. Ступак	
	А. А. Ємець	М. Ю. Тітов	
	В. В. Король	І. В. Ткач	
	О. В. Кривенда	В. Ю. Уркевич