Справа № 560/2752/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

05 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України відповідно до Довідки № 4784/Д6/6129 від 10 листопада 2025 року та не проведення додаткового службового розслідування щодо виключення з періоду самовільного залишення частини часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок контузії. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 в тому числі додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та виключити з періоду самовільного залишення військової частини часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок контузії, провести виплату недоотриманого грошового забезпечення станом на момент ухвалення рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час виконання бойового завдання отримав травму в ході бойових дій та під час виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини. Перебував на лікуванні в медичних закладах у зв`язку із лікування внаслідок отриманої травми. Вважає, що відповідачем було протиправно не нараховано та не виплачено додаткову грошову винагороду за час лікування.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що згідно інформаційної довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 №4784/337/927 від 07.03.2026 року в розділі додаткова винагорода (бойові) зазначено наступні виплати: Липень 2024 року – 100 000,00 грн. Серпень 2024 року – 45161,29 грн. Березень 2025 року – 54838,71 грн. Квітень 2025 року – 100 000,00 грн. Травень 2025 року – 77 419,35 грн. Липень 2025 року – 3 333,33 грн.
Тобто за час безпосередньої участі в бойових діях підтвердженого відповідними документами, позивачеві було нараховано та сплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 гривень згідно з постановою № 168 (у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях ).
Відповідно до наведеного вище позовні вимоги Позивача в частині вказаних періодів часу є безпідставними.
За інші періоди позивачеві було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду на підставі абз.4 п.1-1 Постанови №168, положення якого передбачають , що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань).
До матеріалів позовної заяви позивачем не було додано жодного з вказаних в п. 4 розділу XXXIV Наказу №260 документів на підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях з військами російської федерації в період січень 2024 р. – квітень 2024 р, червень 2024 р., вересень 2024 р., лютий 2025 р., липень 2025 р., у розпорядженні Відповідача такі документи також відсутні, що робить вимоги нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду за періоди безпосередньої участі у заходах , необхідних для забезпечення оборони України у вказані періоди безпідставними та не підтвердженими жодними належними і допустимими доказами.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій останній просить задовольнити позовні вимоги.
Дослідивши наявні в матеріалах справ належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_1 у складі військової частини НОМЕР_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 4784/Д6/6129 від 10.11.2025 за періоди з 05.01.2024 по 03.07.2025.
Внаслідок бойової травми (контузії) отримав декілька діагнозів, ТАК, пов`язаних із проходженням військової служби, F 43.2; M 17; M 51.1; M 42.1 що підтверджується Довідкою військово-лікарської комісії від 22.01.2026 № 2026-0122-1313-1049-3.
Військовою частиною на адвокатський запит була надана « Інформаційна Довідка №1639/ф/ НОМЕР_2 від 11..11.2025 про нараховане грошове забезпечення за період з 02.11.2023 по 31.10.2025, в тому числі додаткова винагорода відповідно до вимог Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року.
Також повідомлено про те, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 вважався таким, що самовільно залишав військову частину в період з 17.12.2024 по 28.02.2025.
Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 4784/Д6/6129 від 10.11.2025 встановлено, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а саме за період з 05.01.2024 по 02.02.2024, з 19.03.2024 по 09.04.2024, з 01.05.2024 по 04.06.2024, з 23.06.2024 по 26.06.2024, з 28.06.2024 по 08.09.2024, з 28.02.2025 по 03.06.2025, з 28.06.2025 по 03.07.2025.
Тобто, позивач приймав безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України: в січні 2024 року 27 днів, в лютому 2024 року 2 дня, в березні 2024 – 13 днів, в квітні 2024 – 9 днів, в червні 2024 – 7 днів, в липні 2024 – 31 день, в серпні 2024 – 30 днів, у вересні 2024 – 8 днів, в лютому 2025 - 1 день, в березні 2025 - 31 день, в квітні 2025 - 30 днів, в травні 2025 - 31 день, в червні 2025 - 6 днів, в липні 2025 - 3 дні, всього за цей період – 229 днів.
Враховуючі перебування ОСОБА_1 на стаціонарному психіатричному лікуванні, діючи в інтересах ОСОБА_1 , представник 9 грудня 2025 року звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із проханням: 1. Провести перевірку правильності нарахування додаткової винагороди, відповідно до ПКМУ №168, надати її окремий розрахунок та провести виплату недоплачених сум. 2. Провести додаткову перевірку (службове розслідування) обставин перебування ОСОБА_1 у статусі особи, що самовільно залишила частину в період з 17 грудня 2024 року по 27 лютого 2025 року, виключив з цього періоду час перебування на стаціонарному лікуванні, час дороги до лікувального закладу, внести відповідні зміни до наказів про призупинення виплат грошового утримання та провести виплату недоплачених сум.
Станом на момент подачі позову відповіді та будь-яких дій щодо виплати недоотриманого додаткової грошової винагороди за участь у бойових діях не відбулося.
Позивач зазначає, що відповідачем додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, збільшена до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивачу нараховувалась та виплачувалась не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів Українивід28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 п. 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку № 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Пунктом 13 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що військово_лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Аналіз наведеного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, встановлено додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
При цьому, Постановою № 168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок такого поранення або перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово_лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості періодів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Аналогічні правові висновки щодо наявності підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, тау відпустці за станом здоров`я викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2025 року у справі № 380/27432/23, від 05 червня 2025 року у справі № 520/16421/23, від 19 червня 2025 року у справі № 480/9155/23.
Суд зазначає, що відповідачем у відзиві вказано, що до матеріалів позовної заяви позивачем не було додано жодного з вказаних в п. 4 розділу XXXIV Наказу № 260 документів на підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях в період січень 2024, квітень 2024, червень 2024, вересень 2024, лютий 2025, липень 2025, у розпорядженні відповідача такі документи також відсутні.
Однак, суд звертає увагу відповідача на те, що в матеріалах справи міститься довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 4784/Д6/6129 від 10.11.2025 за періоди з 05.01.2024 по 03.07.2025 за підписом командира військової частини, у якій зазначена підстава її видачі а саме Накази командира військової частини, журнал бойових дій військової частини за відповідні періоди.
Суд також враховує те, що у розпорядженні позивача окрім вказаної довідки не може бути інших документів, оскільки журнал бойових дій, бойові розпорядження та накази є документами із грифом таємності та не можуть бути у відкритому доступі.
При цьому, відповідач у відзиві видану ним Довідку № 4784/Д6/6129 не спростовує, зазначені підстави (документи) для її видачі не надає.
Суд також зазначає, що у вказаний військовою частиною період відповідач зазначив, що позивач самовільно залишив військову частину, а саме з 17.12.2024 по 28.02.2025 майже повністю охоплює періоди, коли позивач знаходився на стаціонарному лікуванні.
Суд встановив, що з грудня 2023 року позивач, внаслідок контузій та закритої черепно-мозкової травми мав психіатричні діагнози F 43.2 - розлад адаптації, F42.1- виражений ПТСР; - в період з 14.01.2025 по 07.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» м.Київ, - в період з 12.02.2025 по 22.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в Реабілітаційний центр «Український інститут залежності» с. Петропавлівська Борщагівка передмістя Києва.
Також, на підставі наказу (з основної діяльності ) командира військової частини НОМЕР_1 №3903 від 09.07.2025 року «Про результати службового розслідування» Позивач самовільно залишав військову частина НОМЕР_1 в період з 20.12.2024 року по 27.02.2025 року .
17.07.2025 року за вих № 4884/68/6305 на адресу ТУ ДБР розташованого в місті Краматорську було направлено повідомлення про вчинення злочину сержантом ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого 22.09.2025 року відносно Позивача було відкрито кримінальне провадження за вчинення злочину , за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України , інформацію про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 6205050010034935.
При цьому, 09.12.2025 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням: 1.Провести перевірку правильності нарахування додаткової винагороди, відповідно до ПКМУ №168, надати її окремий розрахунок та провести виплату недоплачених сум . 2. Провести додаткову перевірку (службове розслідування обставин перебування ОСОБА_1 в статусі особи, що самовільно залишила частину в період 17.12.2024 по 27.02.2025 року, виключив з цього періоду час перебування на стаціонарному лікуванні , внести відповідні зміни до наказів про зупинення виплат грошового утримання та провести виплату недоплачених сум.
Суд також звертає увагу, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що після вивчення матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів командуванням військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №603 від 10.03.2026 року «Про призначення додаткового службового розслідування» за фактом самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 . Строк службового розслідування до 10.04.2026 року. 
Про результати вказаного службового розслідування суд буде повідомлено окремо.
Отже, враховуючи те, що оскільки відповідачем вирішено провести додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини Наказ № 603 від 10.03.2026 у строк до 10.04.2026, а тому докази відповідача, щодо самовільного залишення позивачем військової частини у спірний період є безпідставними.
На виконання пункту 2-1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану Міністр оборони України видав окремі рішення у формі директив від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, та Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.
Отже, Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це можна констатувати, що окремі рішення Міністром оборони України прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.
Подібний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 березня 2024 року у справі № 560/3159/23 та від 21 березня 2024 року у справі № 560/3141/23, на які посилається автор касаційної скарги.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що військовослужбовцям, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують виконання заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів (включаючи військовослужбовців строкової служби), розмір винагороди збільшується до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди до 100000,00 грн на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.
Документальним підтвердженням такої участі слугують наступні документи: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.
Пунктом 3 окремого доручення N 912/з/29 встановлено, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій;
рапорт командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Абзац 1-3 пункту 4 окремого доручення N 912/з/29 доручено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку N 1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку N 2 до цього доручення.
У підставах надання довідок про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу.
У п. 13 окремого доручення N 912/з/29 зазначено, що вважати такими, що не застосовуються з 01.06.2022 телеграми Міністра оборони України (.) серед яких і 248/1298 від 25.03.2022 (...).
Згідно п. 14 встановлено, що це доручення застосовувати з 01.06.2022.
Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2002 N 248/1298 та розпорядження від 23.06.2022 N 912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку N 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою N 168.
Суд дослідив надана довідка видавалася відповідно до окремого доручення N 912/з/29 та містить терміни безпосередньої участі у бойових діях, посилання на накази та рапорти командирів, як це передбачено додатком N 2 окремого доручення N 912/з/29.
Суд також зазначає, що в матеріалах справи містяться докази, щодо результатів обстеження та медичного огляду проведеного у в/ч НОМЕР_3 від 04.06.2025 ОСОБА_1 встановлений психіатричний діагноз ПТСР зі стійкою емоційно-вольовою нестійкістю…, ТАК, пов`язаною з проходженням військової служби, внаслідок контузії в період вересня 2024 року. 
Також, внаслідок погіршення психічного стану 18.12.2024 позивач звертався до чергового лікаря медроти про що є відповідні записи у медичній книжці (форма 2). Пізніше був направлений для лікування в психіатричні медичні заклади. В період з 14 січня 2025 року по 7 лютого 2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», про що наявні документальні підтвердження (Виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 551/716).
Враховуючи наведене вище, а також дослідивши наявну в матеріалах справи довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 4784/Д6/6129 від 10.11.2025 за періоди з 05.01.2024 по 03.07.2025, а також інформаційну довідку про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода постанови КМ України №168 від 28.02.2022, суд вважає, що позивачу протиправно не проведено перерахунок та виплату додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України відповідно до вказаної довідки, а також не проведено додаткового службового розслідування щодо виключення з періоду самовільного залишення частини часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок контузії.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що за для повного захисту прав позивача необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в тому числі додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та виключити з періоду самовільного залишення військової частини часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок контузії.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд для ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України відповідно до Довідки № 4784/Д6/6129 від 10 листопада 2025 року та не проведення додаткового службового розслідування щодо виключення з періоду самовільного залишення частини часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок контузії. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в тому числі додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та виключити з періоду самовільного залишення військової частини часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок контузії за результатами додаткового службового розслідування.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук