П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року м. Київ

Справа № 757/58145/25
Провадження: № 33/824/2182/2026

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Олександра Михайловича 
на постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року, винесену під головуванням судді Соловйова О. Л.,
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и л а:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнутоз  ОСОБА_1 судовийзбір в розмірі 0,2 розмірупрожитковогомінімуму для працездатнихосіб, що становить 605грн. 60 коп.
Не погодившись із таким судовим рішенням, 19 березня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О. М. подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, щов матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 перебував у русі. Крім того вказує,що наданий працівниками патрульної поліції відеозапис є не належним доказом, оскільки не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Подана апеляційна скарга містить також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що справа була розглянута 04 березня 2026 року без проголошення вступної та резолютивної частин постанови, а також без призначення та проголошення повного тексту рішення. Це підтверджується записом технічної фіксації судового засідання. Винесення постанови від 04 березня 2026 року фактично відбулося 11 березня 2026 року із врученням захиснику Кравченку О. М., що підтверджується розпискою від 11 березня 2026 року.На підставі викладеного, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року. 
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог ст. 289 КУпАП у разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Обмеження на реалізацію право на оскарження, яке може полягати у не поновленні строку скаржнику, порушить саму суть права. Фактично, без поновлення строку на подання апеляційної скарги, скаржник буде позбавлений на реалізацію важливого елемента права на справедливий суд, як право на звернення до апеляційного суду за захистом своїх прав.
З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови районного суду пропущений скаржником з поважних причин, а тому клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка О. М.про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокатаКравченко О. М.,просили апеляційну скаргу задовольнити та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвокат Кравченка О. М.дослідивши письмові матеріали справи, відтворивши відеозаписи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи рішення про ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, судвиходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення від 10 листопада 2025 серії ЕПР1 № 508510,відеозаписом від 10 листопада 2025 року, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відповідно дост. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно дост. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно дост. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративнеправопорушення, є будь-якіфактичнідані, на основіяких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюєнаявністьчивідсутністьадміністративногоправопорушення, винністьданої особи в йоговчиненні та іншіобставини, щомаютьзначення для правильного вирішеннясправи. Ціданівстановлюються протоколом про адміністративнеправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративноївідповідальності, потерпілих, свідків, висновкомексперта, речовимидоказами, показаннямитехнічнихприладів та технічнихзасобів, щомаютьфункції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числітими, щовикористовуються особою, яка притягається до адміністративноївідповідальності, абосвідками, а такожпрацюючими в автоматичному режимі, чизасобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числітими, щовикористовуються особою, яка притягається до адміністративноївідповідальності, абосвідками, а такожпрацюючими в автоматичному режиміабо в режиміфотозйомки (відеозапису), яківикористовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, щостосуютьсязабезпеченнябезпекидорожньогоруху та паркуваннятранспортнихзасобів, актом огляду та тимчасовогозатримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а такожіншими документами.
Згідно п. 2.5ПДРУкраїни, водій повинен на вимогуполіцейського пройти в установленому порядку медичнийогляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичногочиіншогосп`янінняабоперебуванняпідвпливомлікарськихпрепаратів, щознижуютьувагу та швидкістьреакції.
Частина 1ст. 130 КУпАПпередбачаєнастанняадміністративноївідповідальності за керуваннятранспортнимизасобами особами в стані алкогольного, наркотичногочиіншогосп`янінняабопідвпливомлікарськихпрепаратів, щознижуютьїхувагу та швидкістьреакції, а також передачу керуваннятранспортнимзасобомособі, яка перебуває в стані такого сп`яніннячипідвпливом таких лікарськихпрепаратів, а так само відмова особи, яка керуєтранспортнимзасобом, відпроходженнявідповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичногочиіншогосп`янінняабощодовживаннялікарськихпрепаратів, щознижуютьувагу та швидкістьреакції.
За правилами ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до вимог п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Положення п.12. Розділу ІІ Інструкції визначають, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до абз. 1 п. 4 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, виходячи з положень ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водіїв на стан сп`яніння має проводитись поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису. Лише у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Згіднозіст 31 Закону України «Про Національнуполіцію» один ізпревентивнихзаходів, щоможезастосовуватипрацівникполіції - цезастосуваннятехнічнихприладів і технічнихзасобів, щомаютьфункції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Поліція для забезпеченняпублічноїбезпеки і порядку можезакріплювати на форменомуодязі, службовихтранспортнихзасобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівельавтоматичну фото- і відеотехніку, а такожвикористовуватиінформацію, отримануізавтоматичної фото- і відеотехніки, щознаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявленняабофіксуванняправопорушення, охоронигромадськоїбезпеки та власності, забезпеченнябезпекиосіб; забезпеченнядотримання правил дорожньогоруху.
Перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відео фіксацію, визначається Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року. До таких віднесено автомобільну систему технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіо запису, безпілотний літальний апарат та відеореєстратор (нагрудна боді-камера).
При перевірці доводів скаржника щодо порушення працівниками поліції процедури огляду ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи встановлено наступне.
У матеріалах справи наявний відеозапис з місця події. Яка мала місце 10 листопада 2025 року. Разом із тим, вказаний відеозапис не дає можливості встановити обставини, які стали підставою для пропозиції водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не містить моменту виявлення працівниками поліції ознак такого сп`яніння та фактичних підстав для пред`явлення відповідної вимоги.
Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, фіксація подій розпочинається о 00:28:00 та безперервно триває до 00:35:02, тобто, до моменту, коли працівник поліції починає проводити огляд автомобіля. Надалі відеозапис переривається та поновлюється лише о 01:00:00, коли працівники поліції спілкуються по мобільному телефону ОСОБА_1 з невстановленою особою та повідомляють, що протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути складений або за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, або за перебування у стані наркотичного сп`яніння.
Таким чином, долучений до матеріалів справи відеозапис є неповним, містить перерви у фіксації подій та не відображає усіх істотних обставин справи, що виключає можливість визнання його належним та допустимим доказом.
Крім того, із наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що працівники поліції застосовували будь-які спеціальні технічні засоби чи здійснювали перевірку реакції зіниць очей ОСОБА_1 на світло. Незважаючи на це, у протоколі про адміністративне правопорушення та у направленні на огляд водія транспортного засобу працівником поліції зазначено, що «дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло».
Такі відомості є недопустимими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та не були встановлені працівниками поліції під час спілкування з водієм у спосіб, передбачений законом.
Відповідно до положень п.п. 3, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, водій може бути направлений до закладу охорони здоров`я для проходження огляду лише за наявності конкретних ознак сп`яніння. За відсутності таких ознак у працівників поліції не виникає законних підстав для направлення особи на медичний огляд.
Відмова водія виконувати необґрунтовану та безпідставну вимогу працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння не може мати наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Отже, працівниками поліції не було дотримано вимог п.п. 2, 4 розділу І та п. 12 розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а також вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.
Крім того, працівники поліції, які здійснювали фіксацію зазначеної події та в подальшому склали протокол про адміністративне правопорушення, безпосередньо факту руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 не зафіксували. Зокрема, транспортний засіб ними не зупинявся, а на момент початку відеофіксації автомобіль вже перебував у припаркованому стані.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 фактично здійснювала керування транспортним засобом або перебувала у процесі його руху. Сам по собі факт перебування особи поруч із транспортним засобом чи в салоні автомобіля не може беззаперечно свідчити про здійснення керування ним.Крім того, у матеріалах справи відсутні пояснення свідків чи інших осіб, які б підтвердили факт пересування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Так само відсутні будь-які інші об`єктивні докази, які б безпосередньо підтверджували факт руху транспортного засобу саме під її керуванням.
Окремо слід зазначити, що працівник поліції надав ОСОБА_1 незаконне розпорядження продовжити керування транспортним засобом з метою його переміщення за межі проїжджої частини, після чого повторно запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Такі дії працівника поліції мають ознакипровокації та свідчать про відсутність у працівника поліції обґрунтованого переконання щодо перебування водія у стані сп`яніння на момент спілкування.
За таких обставин висновок про наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння та про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях і недопустимих доказах, що суперечить вимогам закону щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду адміністративної справи.
Суд апеляційноїінстанціївказує, що при вирішенніпитаннящододостатностівстановленихпід час змагального судового розглядудоказів, суддявідповідноположень ст. 129 КонституціїУкраїни повинен здійснюватиправосуддянезалежно та керуватися принципом верховенства права, основними засадами якого, у тому числі, є рівністьусіхучасників судового процесу перед законом і судом, забезпеченнядоведеності вини та розумні строки розглядусправи судом.
Відповідноположень ст. 62 КонституціїУкраїни, ніхто не зобов`язанийдоводити свою невинуватість у вчиненнізлочину та обвинувачення не можеґрунтуватися на припущеннях. Усісумнівищододоведеності вини особи тлумачаться на користьтакої особи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положенняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
У пункті 110 рішенняЄвропейського суду з прав людини «Компанія «ВестберґатаксіАктіеболаґ» та ВулічпротиШвеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративнісправимають бути розглянуті на підставіподанихдоказів, а довести наявністьпідстав, передбаченихвідповідними законами, для призначенняштрафнихсанкціймаєсамесуб`єктвладнихповноважень".
Аналогічнуправовупозиціювизначивпостановоювід 31.01.2019 року Верховний Суд у складіколегіїсуддівКасаційногоадміністративного суду у справі № 760/10803/15-а (адміністративнепровадження № К/9901/19074/18): один з основнихпринципівзабезпеченнявирішенняспорів у публічно-правовійсфері, зокрема, міжсуб`єктом приватного права і суб`єктомвладнихповноважень, якийпередбачає, щоостаннійзобов`язанийзабезпечитидоведення в судіправомірностісвогорішення, діїабобездіяльності, оскільки, в протилежномувипадку, презюмується, що вони є протиправними.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «РисовськийпротиУкраїни», принцип «належногоурядування», зокремапередбачає, щодержавніорганиповиннідіяти в належний і якомогапослідовнішийспосіб. При цьому, на них покладенообов`язокзапровадитивнутрішніпроцедури, якіпосилятьпрозорість і ясністьїхніхдій, мінімізуютьризикпомилок і сприятимутьюридичнійвизначеності у правовідносинах.
Також, у рішенніЄвропейського суду з прав людини по справі «Стіл та іншіпротиСполученогоКоролівства» Європейський суд з прав людинивказує, що усе право, чи то писане, чинеписане, булодостатньочітким, щобдозволитигромадянинові, якщовиникне потреба з належноюпорадою, передбачитиповноюмірою за певнихобставиннаслідки, якіможеспричинитипевнадія.
Європейський суд з прав людини у своїхрішенняхзазначив, щодопустимістьдоказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саменаціональні суди повноваженніоцінюватинаданіїмдокази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор протиПортугалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «ШабельникапротиУкраїни» від 19.02.2009 року), а порядок збираннядоказів, передбаченийнаціональним правом, маєвідповідатиосновним правам, визнанимКонвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Відповіднодо принципу «поза розумнимсумнівом», змістякогосформульований у п. 43 рішенняЄвропейського суду з прав людини у справі «КобецьпротиУкраїни» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, маєвипливатиізсукупностіознакчинеспростовнихпрезумпцій, достатньовагомих, чітких та узгодженихміж собою, а за відсутності таких ознак не можнаконстатувати, щовинуватістьобвинуваченого доведено поза розумнимсумнівом.
Верховний Суд в постановівід 27.11.2018 у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінкидоказів «поза розумнимсумнівом» полягає в тому, щорозумним є сумнів, якийґрунтується на певнихобставинах та здоровому глузді, випливаєзі справедливого та зваженогорозглядувсіхналежних та допустимихвідомостей, визнанихдоказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, якийзмусив би особу втриматисявідприйняттярішення у питаннях, щомають для неїнайбільшважливезначення.
Стандарт доведення поза розумнимсумнівомозначає, щосукупністьобставинсправи, встановленапід час судового розгляду, виключає будь-яке іншерозумнепоясненняподії, яка є предметом судового розгляду, крім того, щоінкримінованеправопорушеннябуловчинене і обвинувачений є винним у вчиненніцьогоправопорушення.
Поза розумнимсумнівоммає бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правовоїкваліфікаціїдіяння: як тих, щоутворюютьоб`єктивну сторону діяння, так і тих, щовизначаютьйогосуб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в якихнаявність та/або характер умислумаєзначення для правовоїкваліфікаціїдіяння, суд у своємурішеннямаєпояснити, яким чином встановлені ним обставинисправидоводятьнаявністьумислусаме такого характеру, який є необхіднимелементом складу правопорушення, і виключаютьможливувідсутністьумислуабоінший характер умислу.
Доведення «поза розумнимсумнівом» відображаємаксимальний стандарт, щомаєвідношення до питань, щовирішуються, при визначенніадміністративної та кримінальноївідповідальності. Ніхто не повинен позбавлятисяволіабопіддаватисяіншомупокаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумнимсумнівом (SevtapVeznedaroрlu v. Turkey (СевтапВезнедароглупротиТурції).
З урахуваннямнаведеного, вважаю, що доводи апеляційноїскарги є обґрунтованими,а відтак постанова Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року підлягаєскасуванню, а провадження у справізакриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 284, 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотаннязахисника  ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Олександра Михайловича про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиПечерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року задовольнити.
ПоновитизахисникуОСОБА_1 - адвокату Кравченку Олександру Михайловичустрок на апеляційне оскарження постановиПечерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року 
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Олександра Михайловича задовольнити.
ПостановуПечерського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року , якоюОСОБА_1визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130КУпАП, скасувати,провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома