Гайворонський районний суд Кіровоградської області 
м.Гайворон, вул.Великого Кобзаря, 3 Кіровоградської області, 26300
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 385/628/26
2/385/336/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2026 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого – судді Панасюка І.В.,
з участю секретаря судового засідання – Стародуба В.В.,
представника позивача адвоката – Іващенка І.Ю.,
представника відповідачки адвоката – Медвідя В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Гайвороні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини,-, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Гайворонського районного суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , яка народила сина ОСОБА_3 , 2011 р.н. Шлюб розпався у 2016 році. 
По теперішній час Відповідачка чинить перешкоди у виховані та спілкуванні із сином. Також звертається до поліції із заявами, що Позивач не виконує батьківських обов`язків при цьому навмисно створюючи перешкоди у спілкуванні та виховані сина. Ні він, ні його батьки не можуть поспілкуватися із його сином навіть по телефону. 
Позивач неодноразово звертався в поліцію з приводу перевірки в яких умовах живе його син, надання можливості Позивачу із сином спілкуватись, про що можуть свідчити листи з Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 23.09.2018, з Голованівського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 04.03.2021. 
Позивач звертався і до ГУНП в Кіровоградській області 14.05.2021. Позивач з 26.02.2022 на другий день після нападу російської федерації сам пішов до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою захисту України та свого сина про що повідомив суд, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно, два з половиною роки Позивач не може ні відвідувати школу, де вчиться його син, ні бачитися з ним, оскільки перебуває постійно в районі бойових дій, де ведуться самі жорстокі бої, що підтверджуються довідками з військової частини № НОМЕР_1 від 06.09.2022 та від 13.07.2023 року. 
Позивач через свого представника звернувся в січні 2026 року до Заваллівської селищної ради Голованіського району Кіровоградської області з заявою в якій просив вирішити питання щодо встановлення участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , 2011 р.н. його батьком ОСОБА_1 . Рішення по заяві ОСОБА_1 ще не прийнято.
Просить суд, усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 , в спілкуванні та вихованні дитини, ОСОБА_3 , 2011 р.н. шляхом визначення способу участі у вихованні батьком ОСОБА_1 наступним чином: кожного дня в період з 18-00 до 19-00 надавати можливість спілкуватися ОСОБА_3 , 2011 р.н. та ОСОБА_1 по телефону або в будь-якій соціальній мережі через Інтернет; проводити один літній місяць з батьком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 , 2011 р.н. за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , з правом виїзду на відпочинок на море чи за кордон України; проводити ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 , 2011 р.н. разом Новорічні свята до набуття повноліття ОСОБА_1 та судові витрати покласти на відповідачку. 
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідачка та її представник у судовому засіданні підтримали наданий суду відзив в якому просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. 
Третя особа представник служби у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду висновок по справі про можливість участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина. 
Судом було заслухано думку дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зазначив, що батька не бачив з 2016 року, вважає, що останній лише чинить різні перешкоди його матері та він взагалі не бажає спілкуватися з своїм батьком. 
Вислухавши пояснення сторін, думку дитини ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
За загальними правилами змагального процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (статті 12, 81 ЦПК України).
За змістом статей 76-78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі – Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ
від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»).
Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства»
(далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III).
У абзацах першому, другому статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає окремо.
У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III).
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) дійшла висновку, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України у процесу розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста
статті 19 СК України).
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).
Судом встановлено, що між батьками неповнолітнього  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть. 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 , в спілкуванні та вихованні дитини, ОСОБА_3 , 2011 р.н. шляхом визначення способу участі у вихованні батьком ОСОБА_1 наступним чином: кожного дня в період з 18-00 до 19-00 надавати можливість спілкуватися ОСОБА_3 , 2011 р.н. та ОСОБА_1 по телефону або в будь-якій соціальній мережі через Інтернет; проводити один літній місяць з батьком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 , 2011 р.н. за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , з правом виїзду на відпочинок на море чи за кордон України; проводити ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 , 2011 р.н. разом Новорічні свята до набуття повноліття ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку служби у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області № 49 від 27.05.2026 року враховуючи вік та інтереси дитини, а також те, що батько перебуває в районі бойових дій, виходячи з необхідності забезпечення стабільного емоційного зв`язку між сином та батьком, комісія з захисту прав дитини вважає доцільним визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини:
регулярне дистанційне спілкування (відеозв`язок, телефонний зв`язок, листування) не менше 2-3 разів на тиждень у погоджений із матір`ю та дитиною час за умови бажання дитини;
особисте спілкування під час перебування батька у відпустці — не менше ніж 10 календарних днів підряд, під час кожного приїзду, за умови бажання дитини;
можливість спільного проведення частини шкільних канікул, за умови бажання дитини.
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 , емоційно важко сприймає батька, а тому враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги вік дитини, її законне право визначати своє місце проживання (ст. 160 СК України), з чого випливає і право на визначення місця свого перебування з одним із батьків та не можливість примушування дитини до вчинення певних дій поза її волею, при вирішенні спору між сторонами, суд вважає за доцільне взяти до уваги висновок служби у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області № 49 від 27.05.2026 року та визначити спосіб участі батька у вихованні дитини зазначений у ньому.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись: ст.ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини задовольнити частково.
Визначити наступний спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини  ОСОБА_3 :
-регулярне дистанційне спілкування (відеозв`язок, телефонний зв`язок, листування) не менше 2-3 разів на тиждень у погоджений із матір`ю ОСОБА_2 та дитиною  ОСОБА_3  час, за умови бажання дитини  ОСОБА_3 ;
-особисте спілкування під час перебування батька у відпустці — не менше ніж 10 календарних днів підряд, під час кожного приїзду, за умови бажання дитини  ОСОБА_3 ;
-можливість спільного проведення частини шкільних канікул, за умови бажання дитини ОСОБА_3 .
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 665 грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:     Ігор ПАНАСЮК 

Дата документа 29.05.2026