ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2026 р. Справа№ 910/15948/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Фурсові Я.О.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Дяченко О.В. 
від відповідача-1: не з`явились 
від відповідача-2: Овдієнко В.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укрпромтеплиця» 

та 

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 (повний текст рішення складено 21.04.2025)
у справі № 910/15948/24 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто»
до Приватного акціонерного товариства «Укрпромтеплиця»
та Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент Фонд» (далі - АТ «Аргумент Фонд»; позивач) (ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 здійснено заміну позивача у справі, а саме: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент Фонд» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства (надалі - ПрАТ «Укрпромтеплиця»; відповідач - 1; апелянт-1; скаржник-1) та Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (в подальшому - ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»; Компанія; відповідач - 2; апелянт-2; скаржник-2), у якому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів збитки в розмірі 4000000 гривень у зв`язку зі знищенням предмета іпотеки за іпотечним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він є новим кредитором на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги, а відтак має право вимоги до відповідача-1 щодо його майна, що було предметом договору іпотеки та яке спільними діями відповідачів було незаконно знищено, чим позивачу завдано збитки, відшкодування яких має бути покладено на відповідачів солідарно.
Позивач стверджує, що ПрАТ «Укрпромтеплиця» та ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» умисно, всупереч Іпотечному договору та закону вчинили дії щодо знищення предмету іпотеки, а після незаконного знищення об`єкту іпотеки, відповідачі не передали в іпотеку аналогічного рівноцінного нерухомого майна, як це передбачено Іпотечним договором та законом, водночас отримали у власність високоліквідне майно, не обтяжене жодними зобов`язаннями, що призвело до отримання вигоди з протиправної, в т.ч. недобросовісної поведінки.
Позивач також стверджує, що саме спільними, недобросовісними, умисними та свідомими діями відповідачів позивачу заподіяно шкоди в розмірі вартості іпотечного майна та з урахування розміру непогашених кредитних зобов`язання, зокрема ТОВ «Консолідація», що на переконання позивача свідчить про солідарний обов`язок відповідачів з відшкодування на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України завданої шкоди.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів збитки в розмірі 4000000 гривень, а також стягнуто з відповідачів судовий збір по 30000 гривень з кожного.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено повністю та стягнуто з позивача судовий збір по 72000,00 гривень на користь кожного з відповідачів.
Постановою Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.02.2026 вищезгадану постанову апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність посилань у розгляді цього спору та з`ясуванні питання наявності у діях відповідачів складу правопорушення, на преюдиційність встановлених у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21) обставин щодо відсутності у діях ПрАТ «Укрпромтеплиця» зі знищення предмета іпотеки незаконності з огляду на те, що висновки суду у вказаних справах є правовою оцінкою, а не обставинами справи, які мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню у цій справі № 910/15948/24.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що з урахуванням предмета та підстав позовів у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21), у межах їх розгляду, судами не надавалася оцінка Договору будівництва та акту про повне виконання зобов`язань від 04.01.2022, якими позивач у цій справі № 910/15948/24 доводить свої вимоги, зокрема, намір відповідачів саме знищити предмет іпотеки з метою здійснення на його місці будівництва житлового комплексу.
Зазначене, на думку Верховного Суду, призвело до необґрунтованого відхилення доводів позивача та висновків суду першої інстанції в цій частині та недослідження наданих на їх підтвердження доказів, оцінених судом першої інстанції, а тому висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог внаслідок недоведеності складу правопорушення у діях відповідачів є передчасним з огляду на наведені процесуальні порушення, безвідносно до решти доводів скаржника по суті спору.
Верховний Суд також вказав на необхідність при новому розгляді справи врахувати викладене, перевірити надані учасниками справи з дотриманням процесуальних вимог докази та доводи, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, надати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Короткий зміст апеляційної скарги ПрАТ «Укрпромтеплиця»

ПрАТ «Укрпромтеплиця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- позивачем не надано належного доказу наявності у позивача прав за іпотечним договором, та права звертатися із позовом щодо відшкодування збитків, завданих знищенням предмета іпотеки, оскільки: 1) при відступленні права вимоги за кредитним договором № 88/06/11 від 02.06.2011 право вимоги за іпотечним договором від 06.12.2012 не відступалось; 2) немає жодних доказів державної реєстрації відомостей про відступлення прав за іпотечним договором від 06.12.2012;
- матеріали справи не містять доказів, які б кваліфікували його дії по знищенню предмета іпотеки саме як незаконні, тобто такі, які суперечать закону. При цьому, ні закон, ні договір відступлення права вимоги, не наділяють позивача повноваженнями щодо кваліфікації таких дій, як незаконних. В свою чергу, жодного доказу, який би свідчив про винні дії відповідача 1 при знищенні предмета іпотеки в матеріалах справи немає;
- господарські суди при розгляді справи № 910/2354/19 встановили факт знищення предмета іпотеки, а також зазначили про відсутність доказів, які б кваліфікували дії відповідача 1 по такому знищенню саме як незаконні;
- судами вже розглядались вимоги щодо відповідальності відповідача 1, зокрема в межах справи № 916/1791/19 про банкрутство ТОВ «Консолідація» (основний божник за кредитним договором). Проте, місцевим господарським судом проігноровано, що наявність справи № 916/1791/19 про банкрутство та той факт, що рішення чи дії боржника і третіх осіб, які можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство;
- судом першої інстанції проігноровано та не надано правової оцінки заяві відповідача 1 про застосування строків позовної давності.

Короткий зміст апеляційної скарги ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»

Відповідач 2 не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій також просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга відповідача 2 мотивована тим, що:
- судом першої інстанції не надано оцінки тому, що позивачем не доведено заявленого розміру ціни позову, адже, якщо суд вказує, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 150921684,00 гривень, розмір заборгованості перед позивачем становить 98219485,19 гривень, а стягувана сума шкоди становить лише 4000000 гривень, розмір якої належними та достовірними доказами не доведений;
- в діях відповідача 2 відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Жодною нормою права не передбачено покладання відповідальності на особу, в чиїх діях відсутня вина. Щодо посилання на укладений між відповідачами договір № 168/ф від 21.07.2016, за яким відповідачем 2 здійснювалось будівництво на земельній ділянці по вул. Радченко, 27-29 у місті Києві і, як вказує позивач, на якій були знищені нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м., то таке посилання, є безпідставним, оскільки за умовами цього договору відповідач 2 не мав ніякого відношення до демонтажу об`єктів нерухомості та інших об`єктів, що могли заважати початку будівництва, а тому не є тією особою, що могла порушити права позивача;
- суд першої інстанції зробив висновки відносно дій суб`єкта господарювання, якого навіть не залучено до розгляду справи - ТОВ «Консолідація», і яке на момент розгляду справи могло вчинити ті чи інші дії на користь позивача. Так, само матеріали справи не містять доказів неможливості виконання обов`язків ТОВ «Консолідація» за кредитним договором укладеним із ПАТ «Фінбанк» і ТОВ «Консолідація» та укладеного в подальшому 25.11.2021 між ТОВ «Вердикт Капітал» і Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент Фонд» договору № 07/25/11/2021/25 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення;
- матеріалами справи не підтверджується порушення прав позивача з боку відповідача 2;
- зі встановлених фактів у господарській справі № 910/2354/19, вбачається, що у відповідача 1 не виникло жодних зобов`язань перед ПАТ «Платинум Банк», як новим кредитором за договором про відступлення права вимоги № 20141205 від 05.12.2014, за яким передані права по іпотечному договору від 06.12.2012. ПАТ «Платинум Банк» було порушено обов`язок передбачений договором та ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 517 ЦК України (боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні) і не повідомлено відповідача 1 про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням, то відсутні будь-які підстави вимагати виконання будь-якого зобов`язання за договором в подальшому. Отже, на думку скаржника-2, ніяких зобов`язань ПАТ «Укрпромтеплиця» не мало за іпотечним договором перед ПАТ «Платинум Банк» та в подальшому і перед ТОВ «Вердикт Капітал». Матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення відповідача 1 про відступлення прав іншим суб`єктам господарювання за іпотечним договором. Відповідно ніяких зобов`язань не виникло у ПАТ «Укрпромтеплиця» перед АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд». Матеріали справи не містять доказів, що ПАТ «Платинум Банк», - ТОВ «Вердикт Капітал» - АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» повідомляло ПрАТ «Укрпромтеплиця» про будь-які правочини відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно відсутні будь-які зобов`язання ПрАТ «Укрпромтеплиця», а тим більше відповідача 2 який не має жодного правового відношення до позивача;
- у відзиві на позов відповідачем 2 подано заяву про застосування строку позовної давності, яка судом першої інстанції проігнорована.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Щодо виникнення кредитних та іпотечних правовідносин
Між ПАТ «Фінбанк» (Кредитор) та ТОВ «Консолідація» (Позичальник) 02.06.2011 укладено Кредитний договір № 88/06/11 (надалі Кредитний договір), у відповідності до якого Кредитор, на умовах вищезазначеного договору відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 9000000 гривень, зі строком користування кредитними коштами до 01.06.2012.
В подальшому додатковими угодами сторони збільшили розмір кредитної лінії до 53131811 гривень та 2028836 доларів США та строк повернення - до 18.06.2018.
06.12.2012 ПАТ «Фінбанк» (Іпотекодержатель), ПАТ «Укрпромтеплиця» (Іпотекодавець), ТОВ «Ошер», як боржником за кредитним договором № 74/09/10 від 29.09.2010 (із врахування додаткових угод), ТОВ «Одесбудінвест», як боржником за кредитним договором № 73/09/10 від 29.09.2010 (із врахування додаткових угод) та ТОВ «Консолідація», як боржником за кредитним договором № 88/06/11 укладено Іпотечний договір, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 8-3554 (надалі Іпотечний договір).
Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору Іпотекодавець (ПАТ «Укрпромтеплиця») передає в іпотеку Іпотекодержателю (ПАТ «Фінбанк») у якості забезпечення виконання зобов`язань боржника, зокрема ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд. 27-29, яке належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13.10.2008 у справі № 2-2481/08.
Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці загальною площею 3,8949 га, що знаходиться у користуванні Іпотекодавця згідно з Договором на право тимчасового довгострокового користування землею, укладеного між Іпотекодавцем та Київською міською радою 18.04.2000.
Згідно з пунктом 1.3 Іпотечного договору від 06.12.2012 вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 150921684, 00 гривень.
В пункті 1.6 Іпотечного договору зазначено, що Іпотекодавець свідчить та гарантує, що: до укладення цього договору предмет іпотеки іншим особам не відчужений; під забороною (арештом) та в заставі, в тому числі, податковій, не перебуває; боргом за комунальні послуги не обтяжений; як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не переданий, як юридична адреса не використовується; щодо предмета іпотеки відсутні судові спори; самовільний переобладнань не має; внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, предмет іпотеки не наданий в користування наймачам (орендарям); обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо предмета іпотеки немає; будинок, в якому знаходиться предмет іпотеки, не належить до пам`яток історії та культури та його не визнано аварійним або таким, що підлягає зносу. Іпотекодавець також свідчить, що до предмета іпотеки не пред`явлені і на момент укладення цього договору відсутні відомі іпотекодавцю обставини, які є підставою для пред`явлення майнових позовів, пов`язаних з вилученням предмета іпотеки, будь-яким обмеженням розпорядження та/або володіння та/або користування ним, крім випадків, передбачених договором, а також що стосовно предмета іпотеки не була оформлена довіреність щодо володіння з правом відчуження.
Відповідно до пункту 2.1 Іпотечного договору Іпотекодавець зобов`язаний, зокрема, вживати всіх необхідних заходів щодо захисту предмета Іпотеки від зазіхань будь-яких третіх осіб; застрахувати предмет іпотеки; не здійснювати дій, що викликають погіршення (пошкодження) Предмета іпотеки; не пізніше наступного дня після настання змін надати Іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки, в тому числі і про зазіхання на нього третіх осіб; у разі загибелі або зниження вартості Предмета іпотеки, в тому числі, внаслідок його випадкового знищення, випадкового пошкодження, або псування, негайно повідомити про це Іпотекодержателя, та протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги Іпотекодержателя повністю або частково замінити Предмет іпотеки на інше майно за погодженням з Іпотекодержателем.
Пунктом 6.3 Іпотечного договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання боржниками основних зобов`язань.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом матеріали справи не містять доказів виконання ТОВ «Консолідація» Кредитного договору та повернення коштів у визначений сторонами строк.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (№ витягу 39182079 від 06.12.2012) встановлено, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис, параметрами якого є: тип обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава обтяження - Іпотечний договір від 06.12.2012 (номер 8-3554); об`єкт обтяження - нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд . 27-29; власник - Публічне акціонерне товариство «Укрпромтеплиця»; обтяжувач - Публічне акціонерне товариство «Фінбанк».
Згідно з витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (№ витягу 39182121 від 06.12.2012) встановлено, що до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: підстава обтяження - Іпотечний договір від 06.12.2012 (номер 8-3554); об`єкт обтяження - нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м. загальною площею 2292,20 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд . 27-29 ; власник - Публічне акціонерне товариство «Укрпромтеплиця»; обтяжувач - Публічне акціонерне товариство «Фінбанк».

Правочини, щодо відступлення прав за Кредитним та Іпотечним договором

1) 05.12.2014 ПАТ «Фінбанк» відступив на користь ПАТ «Платинум Банк» право вимоги за вказаним Кредитним договором та договорами забезпечення згідно додатку № 1 до такого договору, пунктом 2 Реєстру кредитних договорів, права вимоги за яким відступаються вказано Кредитний договір із сумами відступленої заборгованості ТОВ «Консолідація», а пунктом 1 Реєстру іпотечних договорів закріплено передачу прав по Іпотечному договору, укладеного у якості забезпечення виконання зобов`язань зокрема ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 30553372 від 05.12.2014) до Державного реєстру внесено запис про іпотеку 7963909 на підставі Іпотечного договору від 06.12.2012 (номер 8-3554);іпотекодержатель - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»; іпотекодавець - Публічне акціонерне товариство «Укрпромтеплиця»; об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд. 27-29 .
У розділі «Відомості щодо відступлення права» у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 30553372 від 05.12.2014) міститься інформація, що на підставі Договору відступлення права вимоги від 05.12.2014 іпотекодержателем щодо нерухомого майна (нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд . 27-29 ) є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»; дата державної реєстрації - 05.12.2014.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень (індексний номер 30554451 від 05.12.2014) встановлено, що 06.12.2012 було проведено державну реєстрацію обтяження на підставі Іпотечного договору від 06.12.2012 (номер 8-3554); вид обтяження - заборона на нерухоме майно; особа, майно якої обтяжується - Публічне акціонерне товариство «Укрпромтеплиця», обтяжувач - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»; об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд . 27-29 .
2) 04.09.2020 ПАТ «Платинум Банк» відступив право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги № 401/3 від 04.09.2020 згідно додатків № 1 та № 2 до вказаного договору, якими закріплено реєстр договорів, за якими відступаються права вимоги.
Пункт 10 додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 401/3 від 04.09.2020 закріплено Кредитний договір, а пунктом 23 додатку № 1 закріплено Іпотечний договір.
3) 25.11.2021 між ТОВ «Вердикт Капітал» та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент Фонд» укладено: - Договір №07/25/11/2021/25 про відступлення прав вимоги за Кредитними договорами та договорами забезпечення, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за р. № 2424; - Договір №06/25/11/2021/19 купівлі-продажу майнових прав за Договором іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за р. № 2425.
Відповідно до умов вищезазначених договорів, ТОВ «Вердикт Капітал» відступив на користь АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» право вимоги до ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором та майнові права за Іпотечним договором.
4) Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 12.06.2025 №12/06/2025-12 та договору про купівлю-продаж майнових праві від 12.06.2025 №12/06/2025-13, АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» відступив на користь ТОВ «Ассісто» право вимоги до ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором та майнові права за Іпотечним договором іпотеки.

Договір про забудову

21.07.2016 відповідачем - 1 та відповідачем - 2 укладено Договір № 168/ф (надалі Договір про забудову), предметом якого є зобов`язання та права сторін по будівництву об`єкта на земельній ділянці з метою отримання кожною зі сторін своєї частини в збудованому об`єкті в порядку та на умовах, визначених в договорі.
Відповідно до умов пункту 2.1 Договору про забудову, відповідач 1 взяв на себе зобов`язання за рахунок та сприяння відповідача 2 змінити цільове призначення земельної ділянки на таке, що дозволяє багатоповерхове житлове будівництво на ній, а також отримати містобудівні умови та обмеження для такого будівництва.
Згідно з підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 Договору про забудову, відповідач 1 зобов`язується здійснити демонтаж Об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, та передати відповідачу 2 будівельний майданчик, звільнений від зелених насаджень, об`єктів нерухомості та інших об`єктів, що можуть заважати початку будівництва, про що сторонами підписується відповідний Акт прийому-передачі.
Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Договору про забудову закріплено обов`язок відповідача 2 компенсувати всі витрати на демонтаж або знесення предмету іпотеки.
Сторони погодили, що відповідач 1 набуває майнові права на 20% всіх площ в об`єкті, а саме: 20% площі житла в об`єкті, 20% площі нежитлового призначення в об`єкті та 20% машиномісць в об`єкті, а після здачі об`єкту будівництва в експлуатацію, в порядку, передбаченому чинним законодавством, право власності на них. Набуття частини вказаних майнових прав відповідачем 1 відбувається в момент підписання сторонами протоколу розподілу площ в об`єкті (підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 Договору про забудову).
29.01.2018 до Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про закриття об`єкта нерухомого майна - комплексу будівель і споруд нежитлового призначення загальною площею 6976 м2 за адресою: м. Київ, вул. Петра Радченка, буд. 27-29.
Підставою для внесення запису зазначено знищення об`єкта нерухомого майна, що підтверджується довідкою № 28-03/17 від 29.03.2017, складеною ФОП Бражніковим П.М.
Згідно з цією довідкою, за результатами інвентаризації, всі будівлі та споруди знесені, а земельна ділянка звільнена від забудов.
Акт перевірки від 24.05.2018, складений представником ПАТ «Платинум Банк», підтвердив, що нежитлові будівлі загальною площею 6989,30 м2 за цією адресою знесені, а на їх місці розпочато будівництво житлового комплексу «Медовий» із забудовником ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд».
18.10.2021 між відповідачами укладено додаткову угоду № 7 до Договору про забудову, якою, у зв`язку з отриманням обмірів технічної інвентаризації приміщень в об`єкті, а саме: житлового будинку № 1 (І черга), житлового будинку № 3 (І черга) та семисекційного житлового будинку № 2 (ІІ черга) сторони домовились внести зміни в Протокол розподілу площ в об`єкті та викласти його в новій редакції, яка є додатком до додаткової угоди № 7.
04.01.2022 між відповідачами укладено Акт про повне виконання зобов`язань за Договором, яким сторони підтвердили повне виконання зобов`язань за Договором та зафіксували отримання ними частин площ в об`єкті: відповідач 1 отримав: 17918,1 кв.м. житлових приміщень (квартир), 696,6 кв.м. нежитлових приміщень, 476,40 кв.м. паркомісць; відповідач 2, як замовник будівництва, отримав решту площ в об`єкті.

Обставини справи 910/2354/19

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/2354/19 за позовом ПАТ «Платинум Банк» до ПрАТ «Укрпромтеплиця» про 1) визнання незаконним знищення нежитлових будівель загальною площею 6989,30 м2, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Петра Радченка, буд. 27 - 29, що становили предмет іпотеки відповідно до Іпотечного договору без попереднього погодження із ПАТ «Платинум Банк»; 2) зобов`язання ПрАТ «Укрпромтеплиця» передати в іпотеку ПАТ «Платинум Банк» аналогічне рівнозначне знищеним нежитловим будівлям, нерухоме майно, вартістю не менше 150921684,00 гривень.
Судом першої інстанції рішенням від 29.07.2019 позов задоволено, проте постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019, що залишена без змін постановою Касаційного господарського суду від 02.06.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та обрання неналежного способу захисту порушеного права. Серед іншого суди вказали на недотримання ПАТ «Платінум Банк» обов`язку повідомлення іпотекодавця про відступлення прав вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами, та відсутність у нього повноважень надавати оцінку діям ПрАТ «Укрпромтеплиця» по знищенню предмета іпотеки, як незаконним.
Проте судовими рішенням у вказаній справі встановлено факт знищення майна, що було предметом Іпотечного договору.

Обставини справи про банкрутство ТОВ Консолідація» № 916/1791/19

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.12.2019 у справі №916/1791/19 визнано вимоги ПАТ «Платинум Банк» (правонаступником якого є позивач) до ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором у сумі 133916289,06 гривень, які наразі є непогашеними у зв`язку з відсутністю майна в банкрута. ТОВ «Консолідація» визнано банкрутом, наразі триває ліквідаційна процедура.

Позиція суду апеляційної інстанції 

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Під час апеляційного провадження представником відповідача 1 тричі було заявлено клопотання про відкладення судового розгляду з різних причин та якщо його клопотання, подані на адресу суду 17.04.2026 та 01.04.2026 судом було задоволено за для надання представнику відповідача 2 можливості викласти суду свої аргументи безпосередньо в судовому засіданні, проте у задоволенні клопотання сформованого в системі «Електронний суд» та яке було обґрунтоване зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, судом було відмовлено з огляду на його очевидну необґрунтованість, а також враховуючи, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у апеляційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Щодо наявності у позивача захищуваного права

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг, скаржники, серед іншого, ставлять під сумнів виникнення у позивача права на позов в аспекті недоведеності виникнення у ПАТ «Платинум Банк» прав вимоги за Іпотечним договором, оскільки такі вимоги не відступались та в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації відомостей про відступлення прав за Іпотечним договором за новим кредитором (іпотекодержателем).
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом позивач, як на передумову виникнення права на подання позову про відшкодування збитків, посилається на перехід до нього прав вимоги, зокрема до відповідача 1, що виникають із Кредитного та Іпотечного договорів, в аспекті того, що відповідач 1 виступив майновим поручителем, належним йому нерухомим майном загальною площею 6989,30 м2, яке оцінене в Іпотечному договорі у 150921684, 00 гривень, за зобов`язаннями зокрема ТОВ «Консолідація».
З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2014 між ПАТ «Фінбанк» - первісним кредитором і ПАТ «Платинум Банк» - новим кредитором укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 5075 та згідно з додатком до вказаного договору, право вимоги відступлено, зокрема щодо ПрАТ «Укрпромтеплиця», що виникають з Іпотечного договору, яким забезпечено суми кредиту по Кредитному договору, позичальником за яким виступає ТОВ «Консолідація».
Щодо тверджень скаржників про відсутність в матеріалах справи доказів державної реєстрації відомостей про відступлення прав за Іпотечним договором то, як встановлено судовими рішеннями у справі №910/2354/19 відомості про набуття ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору відступлення права вимоги від 05.12.2014 прав іпотекодержателя та про наявність запису про обтяження щодо нежитлових будівель загальною площею 6989,30 м2, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Петра Радченка, буд. 27- 29 на його користь в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відображено ще з 05.12.2014.
Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у справі № 910/2354/19 та в силу вимог ст. 75 ГПК України не потребують нового доказування в межах цієї справи.
Щодо тверджень скаржників про те, внаслідок неповідомлення ПАТ «Платинум Банк», як новим кредитором відповідача 1 про набуття прав за Іпотечним договором, ПАТ «Платинум Банк» та особи, що в подальшому набували прав вимоги не можуть вимагати виконання зобов`язань на свою користь в силу вимог ст. 517 ЦК України, а тому у ПрАТ «Укрпромтеплиця» не виникло жодних зобов?язань перед ПАТ «Платинум Банк» колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З огляду на викладене, факт неповідомлення первісного боржника чи іпотекодавця про правонаступництво не є підставою для припинення зобов`язань, зобов`язання продовжує існувати у первісному вигляді, однак, правонаступник через неповідомлення несе ризик того, що якщо позичальник/іпотекодавець виконає свій обов`язком перед попереднім кредитором - таке виконання може вважатися проведеним належним чином і правонаступник не зможе вимагати виконання зобов`язання на свою користь. 
Оскільки станом на час вирішення цієї справи жодних доказів, які б свідчили про повне чи бодай часткове виконання зобов?язань ТОВ «Консолідація» чи ПрАТ «Укрпромтеплиця» щодо заборгованості за Кредитним договором перед будь-яким з кредиторів суду надано не було, твердження про відсутність у відповідача 1 зобов`язань перед позивачем через неповідомлення про факт відступлення прав є неспроможними та підставності звернення позивача до суду як і висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладене ПАТ «Платинум банк» набув прав нового кредитора як за Кредитним договором так і за Іпотечним договором та доводи скаржників в цій частині свого підтвердження не знайшли, а суд першої інстанції підставно виходив з того, що право вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором у обсязі, що належав первісному кредитору (ПАТ «Фінбанк») перейшло до ПАТ «Платинум банк» та внаслідок вчинення низки наступних правочинів щодо відступлення прав вимоги остаточно перейшло до позивача у справі.

Щодо складу правопорушення щодо обох відповідачів та наявності підстав для солідарного стягнення завданої шкоди

Апеляційні скарги відповідачів обґрунтовуються також посиланням на те, що матеріалами справи не доведено дійсного розміру завданих збитків, в їх діях відсутня вина, недоведена протиправність поведінки та відсутні підстави для покладання солідарного обов`язку відшкодування завданих збитків.
Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом статті 224 ГК України (тут та надалі в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).
Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.
За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 19.10.2016) встановлено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).
Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.
Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Відповідно до статті 10 вказаного закону якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.
Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.
Іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Іпотекодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки. Проведення іпотекодержателем зазначеної перевірки не повинно призупиняти користування предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення або іншим чином порушувати права іпотекодавця чи іншої особи, в тимчасовому користуванні якої знаходиться предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. 
Як вбачається з матеріалів справи сторонами не заперечується факт знищення предмета Іпотечного договору, та він підтверджується Актом перевірки наявності та стану майна (об`єкта нерухомості, що знаходиться в якості забезпечення зобов`язань) від 24.05.2018, складеним представником ПАТ «Платинум Банк», довідкою від 29.03.2017 № 28-03/17, складеною фізичною особою - підприємцем Бражніковим П. М. (кваліфікаційний сертифікат № АЕ003025 відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури) та встановлений судами у справі № 910/2354/19.
За інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 152878098 від 16.01.2019), 29.01.2018 до реєстру внесено запис про закриття об`єкта нерухомого майна: об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель і споруд, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 6976 м2, за адресою: м. Київ, вул. Петра Радченка, буд. 27 - 29; підстава внесення запису - знищення об`єкта нерухомого майна - довідка від 29.03.2017 № 28-03/17.
Як вже зазначалося, між відповідачами укладено Договір про забудову, згідно умов якого відповідач-1 зобов`язався:
змінити цільове призначення земельної ділянки на таке, що дозволяє багатоповерхове житлове будівництво, а також отримати містобудівні умови та обмеження для такого будівництва (пункт 2.1.);
здійснити демонтаж об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці - територія орієнтовною площею 3,1131 га кадастровий номер 8000000000:72:263:0002, що розташована на вулиці Радченка, 27-29 у Солом`янському районі м. Києва (підпункт 2.2.1 пункту 2.2);
передати звільнений від зелених насаджень та об`єктів нерухомості будівельний майданчик (підпункт 2.2.1 пункту 2.2).
Відповідно до пункту 3.1 Договору про забудову відповідачем - 2 здійснюється фінансування всього комплексу робіт, пов`язаних з будівництвом об`єкта (житлово-офісний комплекс з соціально-торгівельною інфраструктурою та підземним паркінгом по вул. Радченка, 27-29 у Солом`янському районі м. Києва) та введенням в експлуатацію об`єкта, включаючи пайовий внесок на розвиток інфраструктури.
Згідно пунктом 3.2.1 Договору про забудову, відповідач 2, зобов`язався компенсувати всі витрати на демонтаж або знесення предмету іпотеки.
04.01.2022 між відповідачами складено Акт про повне виконання зобов`язань за Договором №168/ф від 21.07.2016, яким сторони підтвердили повне виконання зобов`язань за договором та зафіксували отримання ними частин площ у новозбудованому об`єкті.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що станом на дату вирішення судом спору, правове та майнове становище позивача перебуває у ситуації коли заборгованість за Кредитним договором, право вимоги за яким він набув у встановленому законом порядку, не погашена, а предмет іпотеки знищений, що унеможливлює реалізацію позивачем права задовольнити свої інтереси за рахунок такого майна, що є очевидним порушенням положень Закону України «Про іпотеку».
Щодо доводів скаржників про те, що матеріали справи не містять доказів, які б кваліфікували його дії по знищенню предмета іпотеки саме як незаконні, тобто такі, які суперечать закону, а позивачу ані закон, ані договір відступлення права вимоги, не надає повноважень щодо кваліфікації таких дій, як незаконних, колегія суддів зазначає наступне.
Для кваліфікації дій відповідачів як незаконних позивач не має бути наділений законом чи договором спеціальними повноваженнями.
Право стверджувати про протиправність поведінки відповідача виникає з самого права на звернення до суду, що реалізується у спосіб подання позивачем позову, в якому має бути викладене обґрунтування визначеного складу учасників спору, нормативне та доказове обґрунтування висування позивачем вимог до визначених ним відповідачів.
Остаточна кваліфікація дій відповідачів, як незаконних, таких, що порушують нормативні вимоги здійснюється судом за результатом розгляду справи та встановивши, що дії відповідачів вимогам закону та/чи договору не відповідають, суд переходить до питання про співвідношення встановленого судом факту порушення прав позивача та обраного ним способу захисту порушеного права та приймає судове рішення про задоволення або відмову у задоволенні позову.
Щодо посилань скаржників на встановлені судами у інших справах обставини відсутності порушень вимог законодавства з боку відповідачів, як на преюдицію, то як вже зазначив Верховний Суд під час касаційного перегляду цієї справи, висновки інших судів в межах іншого предмету спору щодо недоведеності порушення відповідачами вимог законодавства є правовою оцінкою судів у інших справах, а не обставинами, що не підлягають доведенню у цій справі на загальних умовах.
Посилання скаржників на те, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би свідчив про винні дії відповідачів при знищенні предмета іпотеки колегія суддів, окрім того, що вже було зазначене вище, звертає увагу на зміст ч. 2 ст. 1166 ЦК України, за яким цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Отже, спростування вини є процесуальним обов`язком заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди. Тому позивач не повинен доказувати те, що дії відповідачів були охоплені єдиним спільним наміром щодо досягнення відповідних цілей, оскільки намір (умисел) є складовою такого елемента складу правопорушення як вина.
При цьому виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди, а відтак саме відповідачі мають доводити суду відсутність вини, тобто вжиття ними всіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання завданню шкоди позивачу, свою добросовісну і розумну поведінку, як осіб, що спільно діяли з метою реалізації умов Договору про забудову шляхом знищення предмету іпотеки.
З огляду на викладене, твердження скаржників про відсутність в матеріалах справи доказів їх вини у завданні збитків є безпідставними та скоріше свідчать на користь правильності висновків суду першої інстанції, адже відповідачі мали посилатися не на відсутність доказів їх вини, а на наявність в матеріалах справи достатніх, належних та достовірних доказів відсутності їх вини у завданні позивачу збитків.
В цій справі протиправність поведінки відповідача 1 визначається через призму недотримання ним обов`язків встановлених Законом України «Про іпотеку» щодо збереження предмету іпотеки протягом строку встановленого для виконання основного зобов`язання.
Протиправність поведінки відповідача 2 визначається через недотримання ним загальних умов здійснення господарського діяльності, через вчинення дій та внаслідок допущеної бездіяльності в частині обов`язку переконатися, що спільна мета, визначена відповідачами в Договір про забудову є досяжною без завдання шкоди третім особам, зокрема іпотекодержателю, адже відомості про обтяження майна про знесення якого відповідачі домовилися була відкритою та доступною для добросовісної сторони.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов підставних висновків про доведеність усіх елементів складу правопорушення у діях відповідачів, що і обумовило задоволення заявленого позову. 
Колегія суддів також погоджується із твердженнями місцевого господарського суду про можливість встановити протиправність поведінки відповідачів, які призвели до заподіяння позивачу шкоди у вигляді знищення іпотечного майна в умовах існування невиконаних зобов`язань ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором, завдяки тому, що:
- факт знищення іпотечного майна визнається сторонами, підтверджується матеріалами цієї справи та встановлений судом апеляційної інстанції у постанові від 23.12.2019 у справі № 910/2354/19;
- станом на дату вирішення спору, позивач фактично перебуває у ситуації коли заборгованість за Кредитним договором, право вимоги за яким він набув у встановленому законом порядку, не погашена, а предмет іпотеки знищений;
- ПрАТ «Укрпромтеплиця», будучи іпотекодавцем, який поручився за виконання боржником (в даному випадку ТОВ «Консолідація») грошового зобов`язання за Кредитним договором не поніс жодних юридичних наслідків за його порушення останнім, а за рахунок належного йому майна, яке перебувало під обтяженням набув права власності на високоліквідне майно у новозбудованому житловому комплексі, яке в свою чергу не було передано іпотекодержателю як рівнозначне;
- іпотечне майно знищено саме за наслідками укладення відповідачами 21.07.2016 Договору про забудову, без повідомлення ПАТ «Платинум Банк», як чинного на той момент іпотекодержателя;
- предмет іпотеки знищено відповідачами спільними діями та умисно, оскільки: від ПрАТ «Укрпромтеплиця» підписантом Договору будівництва був Голова Правління - Гуськов Ю.І., який також був підписантом Іпотечного договору; на момент підписання Договору про забудову зобов`язання перед ПАТ «Платинум Банк» не виконане ТОВ «Консолідація», про що також було відомо ПрАТ «Укрпромтеплиця» як іпотекодавцю за Іпотечним договором, в силу чого останній мав проявляти розумну обачність, враховуючи наявність обтяжень його нерухомого майна; в Реєстрі речових прав на нерухоме майно містився чинний запис про іпотеку та заборону відчуження об`єкта станом на дату укладання Договору про забудову та знищення майна, який було проігноровано відповідачами;
- враховуючи те, що зобов`язання за Кредитним договором позичальником не виконано (оскільки докази зворотного відсутні), позивач не може звернути стягнення на предмет іпотеки як новий кредитор та іпотекодержатель в силу його фізичного знищення ПрАТ «Укрпромтеплиця» за фінансування ПрАТ «Київміськбуд».
Отже саме завдяки взаємопов`язаним сукупним діям відповідачів у поєднанні з єдністю їхнього наміру, позивачу було завдано неподільну шкоду, що в силу вимог ст. 1190 ЦК України презюмує їх солідарну відповідальність за таку шкоду та солідарний обов`язок з відновлення порушених прав позивача у спосіб відшкодування збитків.
На спростування тверджень скаржників про їх добросовісність колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на те, що відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, ч.ч.2, 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки.
Аналіз ч. 2 ст. 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.
На думку колегії суддів для висновків про добросовісність поведінки відповідачів необхідна сукупність наступних критеріїв: - поведінка сторони має бути очікуваною та передбачуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин в тотожних чи схожих обставинах; - поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб та має враховувати права та законні інтереси іншої сторони правовідносин; - поведінка сторони має бути законною, не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі.
Отже, стверджувати про власну добросовісність у вчинених діях чи бездіяльності відповідачі могли б у разі наявності всіх перерахованих критеріїв. Якщо всіх критеріїв у сукупності немає, то є підстави стверджувати про недобросовісну поведінку та зловживання правом.
Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає в тому, щоб перешкодити стороні отримати переваги та вигоду як наслідок своєї непослідовності у поведінці на шкоду іншій стороні, яка добросовісно покладалася на певну юридичну ситуацію, створену іншою стороною.
Отже неправомірна поведінка відповідачів не може призводити до виникнення у них майнових прав, необтяжених зустрічним обов`язком відшкодувати втрати особі, на шкоду якій вони діяли.
Проте, як вбачається, ігноруючи статус майнового поручителя, статус майна, що виступало забезпеченням виконання ТОВ «Консолідація» його обов`язку по поверненню кредитних коштів, відповідачі спільно діяли на шкоду інтересам позивача, створивши умови для унеможливлення звернення стягнення на іпотечне майно у спосіб його знищення, що призвело до припинення іпотеки, а тому спільні дії відповідачів, що були направлені на таке знищення, що надало їм спільно можливості здійснити забудову земельної ділянки, на якій було розташоване знищене іпотечне майно та набути майнові активи, вільні від іпотечних обтяжень, не може надавати відповідачам переваг у спорі із позивачем, що є достатнім для висновків про наявності в діях відповідачів усієї сукупності цивільного правопорушення, що призвело до завдання позивачу збитків, обов`язок по відшкодування яких цілком виправдано та обгрунтовано було покладено судом першої інстанції на обох відповідачів солідарно.
В силу зазначеного судом вище, враховуючи те, що зобов`язання за Кредитним договором позичальником не виконано (оскільки докази зворотного відсутні), позивач не може звернути стягнення на предмет іпотеки як новий кредитор та іпотекодержатель в силу його фізичного знищення відповідачем-1 за фінансування відповідача - 2, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про доведеність достатньою мірою протиправності поведінки відповідачів, спільні дії яких призвели до заподіяння позивачу шкоди у вигляді знищення іпотечного майна, оціночною вартістю 150921684 гривень.
Щодо суми завданих збитків, судом правильно встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.12.2019 у справі № 916/1791/19 визнано вимоги ПАТ «Платинум Банк» (правонаступником якого є позивач) до ТОВ «Консолідація» за Кредитним договором у сумі 133916289, 06 гривень, які наразі є непогашеними у зв`язку з відсутністю майна в банкрута. І такі твердження скаржниками в перебігу розгляду справи ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції спростовані не були.
Отже загальна сума збитків, завданих позивачу становить 133916289,06 гривень, а ціна розглядуваного позову становить частину від загальної суми завданих збитків, з огляду на що посилання скаржників на суперечливість у стверджуваній позивачем та встановленій судом першої інстанції сумі збитків є необґрунтованими та не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції.

Щодо строків позовної давності

Одним із аргументів скаржників є посилання на наявність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Як вбачається з матеріалів справи остаточно строк виконання зобов`язань за Кредитним договором встановлено до 18.06.2018.
Згідно п. 6.3. Іпотечного договору, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Боржником Основних зобов`язань. 
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що ПАТ «Платинум Банк» (правопопередник позивача) набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки з 19.06.2018.
Проте, вже 29.01.2018 до Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про закриття об`єкта нерухомого майна - комплексу будівель і споруд, що були предметом Іпотечного договору, внаслідок його знесення.
З огляду на викладене, право позивача (його правопопередників) на подання розглядуваного позову не могло виникнути раніше 29.01.2018, тобто моменту, коли відповідні відомості про знищення іпотечного майна були офіційно оприлюднені у відповідному реєстрі. 
Враховуючи положення ст. 257 ЦК України, що встановлює загальний строк позовної давності у три роки, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями, Закону України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а також Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом в межах строку позовної давності.
Посилання скаржників на інший початок перебігу строків позовної давності для подання розглядуваного позову є неспрожними, необґрунтованими та такими, що підставно та правильно відхилено судом першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення. 
Таким чином, з огляду на все вищевикладене, колегія суддів в ході апеляційного провадження, дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг, судовий збір за їх подання згідно зі статтею 129 ГПК України покладається на скаржників в частині витрат, понесених кожним із них.
Витрати понесені позивачем з оплати судового збору за розгляд його касаційної скарги у розмірі 120000 гривень підлягають розподілу шляхом їх стягнення з відповідачів на користь позивача у рівних частках по 60000 гривень.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укрпромтеплиця» та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/15948/24 залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпромтеплиця» (вул. Петра Радченка, буд. 27-29, м. Київ, 03037; ідентифікаційний код 04414738) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто» (03151, місто Київ, вул. Ушинського, будинок 40, приміщення 302, офіс 2; ідентифікаційний код 43426003) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 60000,00 гривень. 
5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (вул. Михайла Омеляновича - Павленка, буд. 4/6, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто» (03151, місто Київ, вул. Ушинського, будинок 40, приміщення 302, офіс 2; ідентифікаційний код 43426003) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 60000,00 гривень. 
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази. 
7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено і підписано 27.04.2026

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

П.В. Горбасенко