Справа № 308/3663/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Шумило Н.Б.
за участю секретаря судового засідання – Дуб В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи
ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 37 591 грн. 19 коп., що складаються з: 35 200 грн. - безпідставно набутих коштів; 807 грн. 19 коп. - 3 % річних; 1 584 грн. - інфляційних втрат та судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2020 року між: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов зазначеного договору позивач та ОСОБА_5 здійснили оплату на користь ОСОБА_3 у загальній сумі: 97 000 доларів США, з яких: 48 500 доларів США - частка позивача, 48 500 доларів США - частка ОСОБА_6 . 
29 вересня 2020 року між тими ж сторонами було укладено договір купівлі-продажу обладнання. Відповідно до цього договору позивач та ОСОБА_5 сплатили в рівних долях ОСОБА_3 20 000 доларів США. Таким чином загальна сума коштів, отриманих ОСОБА_3 від позивача та його партнера, становить: 117 000 доларів США. 
Відповідно до умов договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зобов`язувався: завершити будівництво об`єкта; ввести об`єкт в експлуатацію; здійснити державну реєстрацію права власності; передати покупцям частки у праві власності до 15 серпня 2023 року. Однак зазначені зобов`язання ОСОБА_3 виконані не були. 
Після настання строку виконання зобов`язань сторони намагалися врегулювати ситуацію шляхом переговорів. Позивач та ОСОБА_5 погодилися розглянути пропозицію ОСОБА_3 , щодо можливості переформатування правовідносин з метою уникнення тривалого судового спору. Зокрема обговорювався наступний варіант врегулювання: розірвання договорів купівлі-продажу; укладення договору позики; забезпечення виконання договору позики шляхом укладення іпотечного договору. У якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 запропонував передати в іпотеку належне йому майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:069:0015. Позивачі погодилися розглянути можливість укладення таких правочинів виключно з метою мирного врегулювання спору. 
Під час переговорів ОСОБА_3 запропонував оформити відповідні правочини у свого родича - приватного нотаріуса Селехмана Олександра Анатолійовича, який здійснює нотаріальну діяльність у місті Ужгород. Свою пропозицію ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що: він повністю довіряє своєму родичу-нотаріусу; зазначений нотаріус готовий піти назустріч ОСОБА_3 у питаннях його частини оплати нотаріальних послуг; частину вартості нотаріальних послуг нотаріус нібито готовий розтермінувати для ОСОБА_3 або взагалі не стягувати з нього оплату. Саме з цих підстав ОСОБА_3 наполягав на тому, щоб оформлення правочинів відбувалося саме у зазначеного нотаріуса. Позивач та ОСОБА_5 , діючи добросовісно та маючи намір врегулювати спір, погодилися розглянути таку пропозицію. 
03 червня 2025 року позивач здійснив банківський переказ грошових коштів у сумі: 35 200 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 . Отримувачем коштів зазначено: ОСОБА_2 . 
Після здійснення оплати сторони домовилися, що нотаріус підготує всі необхідні документи протягом двох тижнів, після чого ОСОБА_3 спланує сумісну з позивачем та ОСОБА_4 до міста Ужгород для підписання правочинів.
Після здійснення платежу ОСОБА_3 протягом тривалого часу ухилявся від узгодження конкретної дати поїздки до міста Ужгород. 28 серпня 2025 року ОСОБА_3 спровокував конфліктну ситуацію та фактично відмовився продовжувати обговорення питання укладення правочинів. На вимогу позивача повернути сплачені кошти ОСОБА_3 почав посилатися на нотаріуса ОСОБА_2 , зазначаючи, що саме нотаріус отримав кошти та повинен їх повернути.
05 лютого 2026 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів у сумі 35 200 грн.
Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договорами купівлі-продажу та безрезультатністю спроб мирного врегулювання спору позивач та ОСОБА_5 були змушені звернутися до суду. 06 лютого 2026 року позивач та ОСОБА_5 подали позов до Голосіївського районного суду міста Києва. У зазначеній справі (№752/3883/26) позивачі просять суд: розірвати договори купівлі-продажу; стягнути з ОСОБА_3 сплачені грошові кошти у сумі 97 000 доларів США та 20 000 доларів США; стягнути передбачені договорами штрафні санкції.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Також постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в змішаній (паперовій та електронній) формі, при цьому додатки до позовної заяви зберігати лише в електронній формі.
Роз`яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України).
30.04.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав заяву про доручення додаткових доказів, а саме: копію закордонного паспорта ОСОБА_3 від 03.12.2014 року (з відмітками); копію документів щодо громадянства рф ОСОБА_3 паспорт рф та страхове свідоцтво рф; копії відповідей Голосіївського УП ГУНП у місті Києві, щодо наявних кримінальних проваджень, відносно ОСОБА_3 ; копія заяви про залучення до провадження як потерпілого від 24.04.2026; копія пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого від 24.04.2026; копія ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2026 про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі забезпечення позову у справі №752/3883/26; копія постанови про арешт майна боржника від 07.04.2026, ВП №80687891.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ніхто не подавав, відповідач також не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов, тому у відповідності до положень ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 22.09.2020 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець-1), ОСОБА_7 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу.
29.09.2020 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець-1), ОСОБА_7 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу обладнання.
Згідно копії квитанції №-2443978181 вбачається, що платником зазначено ОСОБА_1 з картки НОМЕР_2 , відкритої в АТ «Райффайзен Банк»», 03.06.2025 16:20 перераховано суму коштів 35200,00 грн. на рахунок отримувача ОСОБА_2 , на карту НОМЕР_1 . 
05.02.2026 року позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 направлена вимога (претензія) про повернення помилково перерахованих коштів (безпідставно набутого майна) у розмірі 35200, 00 грн.
До матеріалів справи також додано копію ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2026 року у справі №752/3883/26 про часткове задоволення заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про забезпечення позову та накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), а саме: житловий будинок садибного типу № 25/1 (літера «А») по Столичному шосе у місті Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3058160880000, загальною площею 368,2 кв.м; земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:069:0015; земельну ділянку з кадастровим номером 6524485000:05:001:0200, за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, с/рада Чкаловська. Накладено арешт на належний ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель ML 350, 2014 року випуску, VIN номер кузова: НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ., заборонено відчуження, передачу третім особам, переміщення, приховування або будь-яке інше вибуття з володіння Відповідача: будівельних матеріалів, що використані при будівництві об`єкта незавершеного будівництва загальною площею 593,8 кв.м, який розташований поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:069:0015, та які були предметом Договору купівлі продажу від 22.09.2020. - обладнання, що було предметом Договору купівлі-продажу обладнання від 29.09.2020, а саме, відповідно до Додатку №1 до Договору купівлі-продажу обладнання від 29.09.2020 та копію постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Яблонської Дарії Вікторівни про арешт майна боржника від 07.04.2026 року у виконавчому провадженні №80687891 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2026 року у справі №752/3883/26.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосоване законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частинами 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За загальними правилами викладеними у ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Як слідує із позовної заяви, між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не було укладено жодних договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно статті 1212 ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторонни в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленному порядку скасована, визнана недійсно, змінена, припинена або булла відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу).
Позивач заперечує факт укладення будь-яких договорів з відповідачем. Крім того, жодних доказів, на спростування доводів позивача відповідачем до суду надано не було.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких договірних правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, відповідач є особою, який набув майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України, і, як наслідок, зобов`язаний повернути потерпілому (позивачу) це майно (кошти).
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріали справи не містять доказів повернення перерахованих коштів на загальну суму 35200,00 грн., а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 37 591 грн. 19 коп., що складаються з: 35 200 грн. - безпідставно набутих коштів; 807 грн. 19 коп. - 3 % річних; 1 584 грн. - інфляційних втрат підставні.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1331,20 грн., сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 11, 638, 1212, ЦК України , ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України , суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів, – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у загальному розмірі 37 591 (тридцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто одну) грн. 19 коп., що складаються з: 35 200 грн. - безпідставно набутих коштів; 807 грн. 19 коп. - 3 % річних; 1 584 грн. - інфляційних втрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн. 20 коп.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено – 27 травня 2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного 
суду Закарпатської області Н.Б. Шумило