ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року
м. Київ
справа № 757/50930/23-ц
провадження № 61-5098св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гамрецький Євген Олегович,
на постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,
у справі 
за заявою ОСОБА_1  (далі - заявник),
заінтересовані особи Національний банк України, Державна податкова служба України,
про встановлення факту, що має юридичне значення,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У листопаді 2023 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 
2. Суд першої інстанції заяву задовольнив.
3. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував і провадження у справі закрив.
4. Заявник оскаржив постанову апеляційного суду у касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що апеляційний суд порушив норми процесуального права.
5. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст вимог заяви
6. Заява обґрунтована так:
- заявник є громадянином України, проте з 2022 року разом із сім`єю проживає у Великій Британії; 07 квітня 2022 року він отримав посвідку на проживання там, що дозволяє працевлаштування;
- 22 квітня 2022 року заявник був призначений директором компанії Intermed Innovations Limited, а з 04 серпня 2020 року він також є директором компанії Riley&Tailor Limited;
- у Великій Британії заявник отримав обов`язковий медичний поліс (страхування життя) у страховій компанії AIG P557695152-01 від 19 травня 2022 року строком дії 25 років;
- 30 листопада 2022 року заявник отримав водійське посвідчення Великобританії НОМЕР_1 ;
- 22 травня 2023 року дружина заявника отримала посвідку на проживання у Великій Британії № НОМЕР_2 , а їхня спільна дитина - ОСОБА_2 відвідує середню школу Понтеленд, має успіхи у навчанні та відмінні відгуки від вчителів;
- 03 серпня 2022 року подружжя ОСОБА_3 придбало у компанії Doon Developmens Limited нерухомість у Лондоні. Заявнику присвоєно особистий рахунок на постачання природного газу та електроенергії, а він у свою чергу систематично сплачує за спожиті комунальні послуги;
- оскільки заявник з 07 квітня 2022 року офіційно проживає на території Великобританії, працевлаштований, отримує заробітну плату, має власну нерухомість та центр своїх життєвих інтересів саме у Великобританії, то він відповідає критеріям громадянина України-нерезидента, проте не може самостійно підтвердити та встановити цей факт через те, що чинне законодавство України не передбачає процедуру його встановлення;
- з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26 липня 2023 року вбачається, що протягом 2022 року заявник перебував в Україні лише 39 днів (тобто менше 183 днів на рік), а у 2023 році взагалі не перетинав державний кордон України, тому він втратив статус громадянина України-резидента та набув статус громадянина України-нерезидента;
- заявник відповідає критеріям, визначеним підпунктом «в» пункту 14.1.213 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) та Конвенцією між урядом України і урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування і запобігання податковим ухиленням стосовно податків на дохід і на приріст вартості майна;
- заявник має найбільш тісні особисті та економічні зв`язки на території Великої Британії;
- встановлення такого факту прямо впливає як на обов`язки заявника щодо сплати податків і зборів з доходів, отриманих в Україні, так і на обов`язки фіскальних органів щодо визначення, нарахування і контролю сплати таких податків і зборів, а також на права та обов`язки уповноваженого органу, який здійснює функції банківського та валютного нагляду;
- оскільки заявник має посвідку на проживання на території Великої Британії, працевлаштований, отримує заробітну плату, із якої сплачує податки на території Великої Британії, а також має банківські рахунки у Великій Британії, то перебування його в статусі резидента України за умови відповідності критеріям громадянина України-нерезидента вже призвело до розкриття його банківської таємниці, і в подальшому може призвести до подвійного оподаткування його доходів, що є порушенням норм ПК та міжнародних договорів.
7. Враховуючи викладене, заявник просив суд встановити факт, що він з 01 січня 2023 року втратив статус резидента України та набув статус громадянина України-нерезидента.
ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року заяву задоволено, встановлено факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 2023 року втратив статус резидента України та набув статус громадянина України-нерезидента.
9. Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з таких мотивів:
- ПК та будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено спеціального порядку для підтвердження факту наявності у відповідної особи статусу громадянина України-нерезидента;
- заявник із сім`єю постійно проживає на території Великої Британії, має посвідку на проживання, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, має власну нерухомість, реалізує конституційні права на території Великої Британії;
- права та інтереси заявника не мають бути порушені в частині подвійного оподаткування.
ІV. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
10. Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року скасовано, провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, закрито. Стягнуто із заявника на користь Національного банку України сплачений судовий збір у розмірі 805,20 грн.
11. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована так:
- доводів про те, що заінтересовані особи порушують, не визнають чи оспорюють права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, ОСОБА_1 не зазначено;
- правова мета звернення заявника до суду з такою вимогою полягає у наданні йому певного правового статусу, який має значення виключно у публічно-правових відносинах;
- вимога про встановлення факту втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Такий факт може бути встановлений судом, зокрема, під час розгляду справ щодо оподаткування доходів заявника, а не в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
12. У касаційній скарзі представник заявника - адвокат Гамрецький Є. О. просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
13. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- постанова суду апеляційної інстанції суперечить дійсним обставинам справи. Апеляційний суд безпідставно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17, в якій обставини справи не є подібними, тому ця постанова не застосовується до спірних правовідносин;
- заява ОСОБА_1 обґрунтована реальним порушенням його прав, оскільки після внесення змін до ПК та інших законодавчих актів України щодо автоматичного обміну інформацією про фінансові рахунки введено в дію поняття «Багатостороння угода CRS», яке передбачає щорічний автоматичний обмін інформацією про фінансові рахунки для податкових цілей між державами - учасницями угоди. Першим звітним періодом в рамках такої угоди є період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року. Тобто, в рамках угоди CRS посадові особи податкових органів вже отримують інформацію про фінанси резидентів України за кордоном в автоматичному режимі без будь-яких додаткових запитів та згоди особи. Це суттєво порушує права заявника та банківську таємницю;
-  ОСОБА_1 працює на території Великої Британії, є власником часток в іноземних компаніях, з 2022 року зобов`язаний подавати звіти за законодавством України як контролююча особа. Таким чином, права заявника суттєво порушені, що спричиняє для нього негативні наслідки;
- 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 звертався до заінтересованих осіб із заявами про визнання його особою нерезидентом, проте Державна податкова служба України повідомила його про те, що норми ПК не містять вимог щодо видачі контролюючими органами будь-яких документів, що свідчать про набуття особою статусу нерезидента для цілей уникнення подвійного оподаткування, а Національний банк України роз`яснив, що Законом України «Про Національний банк України» та іншими законами України не передбачено розгляд заяв про визнання осіб резидентами/нерезидентами з метою визначення/надання їм відповідного статусу;
- таким чином, законодавством України не передбачено спеціального порядку для підтвердження факту наявності у відповідної особи статусу громадянина України-нерезидента;
- заінтересовані особи не визнають, порушують права заявника, що підтверджується матеріалами справи;
- єдиним і ефективним способом захисту у цьому випадку є встановлення у судовому порядку відповідного факту, що має юридичне значення;
- подальше перебування ОСОБА_1 у статусі резидента України за умови відповідності його критеріям громадянина України-нерезидента призвело до розкриття банківської таємниці заявника і подвійного оподаткування його доходів, що є порушенням норм ПК та міжнародних договорів.
VІ. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
14. 26 травня 2025 року Національний банк України подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому навів такі мотиви для відмови у її задоволенні:
- застосування ПК та усіх інших нормативно-правових актів, виданих на його виконання, до валютного законодавства є неправомірним;
- визнання громадянина ОСОБА_1 нерезидентом у розумінні валютного законодавства України є неправомірним, а проведення операцій ОСОБА_1 банками на території України має відбуватися у порядку, визначеному валютним законодавством як для фізичної особи-резидента України;
- заявник намагається довести наявність реального порушення його прав, посилаючись при цьому на ризик подвійного оподаткування, проте реальних фактів подвійного оподаткування у своїй заяві не наводить.
15. 01 грудня 2025 року Державна податкова служба України подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні цієї скарги, вказавши такі мотиви:
- за установлених у цій справі обставин факт втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може бути встановлений в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає закриттю;
- вимога про встановлення фактів втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника;
- такі факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ щодо оподаткування доходів заявника, а не в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства;
- заявник у заяві про встановлення юридичного факту належно не обґрунтував, в чому полягає порушення його прав та інтересів з боку держави та заінтересованих осіб, і тим самим - необхідність їх захисту, а також не зазначив відповідний державний орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції згідно з його вимогами.
VІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
16. 18 квітня 2025 року представник заявника подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції. 
17. Ухвалою від 12 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження у справі.
18. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 04 червня 2025 року.
19. Ухвалою від 25 листопада 2025 року повернуто без розгляду відзив Державної податкової служби України на касаційну скаргу заявника.
20. Ухвалою від 08 грудня 2025 року продовжено Державній податковій службі України строк на подання відзиву на касаційну скаргу заявника.
VIІІ. Встановлені судами обставини 
21.  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 року разом із сім`єю проживає у Великій Британії.
22. 07 квітня 2022 року ОСОБА_1 отримав посвідку на проживання у Великій Британії, яка дозволяє працевлаштування.
23. 22 квітня 2022 року ОСОБА_4 призначений директором компанії Intermed Innovations Limited, крім того, з 04 серпня 2020 року він є директором компанії Riley&Tailor Limited.
24. У Великій Британії ОСОБА_4 отримав обов`язковий медичний поліс (страхування життя) страхової компанії AIG P557695152-01 від 19 травня 2022 року строком дії 25 років.
25. 30 листопада 2022 року ОСОБА_5 отримав водійське посвідчення НОМЕР_3 .
26. 22 травня 2023 року дружина заявника - ОСОБА_6 отримала посвiдку на проживання у Великій Британії, а їх спільна дитина - ОСОБА_2 відвідує середню школу Понтеленд, має успіхи у навчанні та відмінні відгуки від вчителів.
27. 03 серпня 2022 року подружжя ОСОБА_3 придбало у компанії Doon Developmens Limited у Лондоні нерухомість, на яку заявнику присвоєний особистий рахунок на постачання природного газу та електроенергії. ОСОБА_1 систематично сплачує за комунальні послуги.
ІХ. Позиція Верховного Суду
28. Переглянувши оскаржувану постанову апеляційного суду в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає таке.
29. У цій справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що він з 01 січня 2023 року втратив статус резидента України та набув статус громадянина України-нерезидента (див. пункт 7).
30. Посилався, зокрема, на те, що встановлення такого факту йому необхідне для уникнення подвійного оподаткування його доходів (див. пункт 6).
31. Заявник вважав, що встановлення факту втрати статусу резидента України та набуття статусу нерезидента має здійснюватися у відповідності до статті 4 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії, якою визначено, що фізична особа вважається резидентом Договірної Держави, де вона має у своєму розпорядженні постійне житло; якщо вона має у своєму розпорядженні постійне житло в обох Договірних Державах, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона має найбільш тісні особисті й економічні зв`язки (центр життєвих інтересів).
32. Суд першої інстанції заяву задовольнив, виходячи з того, що ПК та будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено спеціального порядку для підтвердження факту наявності у відповідної особи статусу громадянина України-нерезидента. Суд встановив, що центр життєвих та економічних інтересів заявника знаходиться саме на території Великої Британії, де він постійно проживає разом зі своєю сім`єю, працевлаштований та має власну нерухомість (див. пункти 8-9).
33. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував і провадження у справі закрив, посилаючись на те, що вимога про встановлення факту втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника (див. пункти 10, 11).
34. Верховний Суд звертає увагу, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
35. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
36. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК.
37. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК). 
38. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
39. Частиною сьомою статті 19 ЦПК передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
40. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК, однак не є вичерпним.
41. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
42. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
43. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК).
44. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК).
45. Недопустимим є ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза його межами передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19).
46. Апеляційний суд зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, встановив, що заявник прагне встановити у суді факт втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента для уникнення в майбутньому ймовірного порушення, невизнання чи оспорення його прав, зокрема, у випадках подвійного оподаткування його доходів, а також розкриття його банківської таємниці в рамках угоди CRS.
47. Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що вимога про встановлення фактів втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ щодо оподаткування доходів заявника чи порушення ним митних правил, а не в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17).
48. Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
49. Враховуючи викладене та оцінивши належним чином доводи заявника, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що його заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі.
50. Доводи заявника про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що вимоги заяви не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє, оскільки вирішення питання про встановлення факту втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.
51. Апеляційний суд правильно встановив, що правова мета звернення заявника до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, полягає у наданні йому певного правового статусу, який має значення виключно у публічно-правових відносинах, що виключає можливість вирішення такого питання судом у порядку цивільного судочинства.
52. Застосування апеляційним судом висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17, є правильним, у зв`язку з чим відповідні доводи заявника не заслуговують на увагу.
53. Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, яка відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості.
54. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2026 року у справі № 644/3563/25.
Х. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
55. Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права.
56. Незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування постанови апеляційного суду. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
57. Суд апеляційної інстанції належним чином, з дотриманням норм статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості судового рішення, повно і всебічно встановив обставини справи та правильно закрив провадження у справі.
58. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що немає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, що відповідатиме статтям 401, 410 ЦПК.
59. Оскільки судове рішення підлягає залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гамрецький Євген Олегович, залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков