20.04.2026 
ЄУН 389/4858/25
провадження №2/389/1726/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд 
Кіровоградської області
у складі : головуючого судді - Українського В.В.
за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кошельок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і просить винести рішення яким стягнути на його користь заборгованість за договором про надання коштів у позику №3228222275-524066 від 22.11.2021 у загальному розмірі 11925,60 грн та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.11.2021 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання коштів у позику №3228222275-524066, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК». Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу грошові кошти в сумі 4000,00 грн, відповідно до умов укладеного договору, на повідомлену банківську картку НОМЕР_1 . Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором, не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову до суду, має заборгованість у загальній сумі 11925,60 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту – 4000,00 грн, заборгованості за відсотками – 7925,60 грн, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.
Представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якій просить поновити строк для подання відзиву з урахуванням перебування відповідача на військовій службі та її хворобами. Визнаючи факт укладення кредитного договору відповідачем і отримання 4000,00 грн кредитних коштів, при цьому вважає правильним нарахування відсотків за користування кредитними коштами саме у межах строку дії вказаного договору 14 днів (п.2.1 договору) у розмірі 5,60 грн. Нарахування позивачем відсотків після закінчення строку дії договору - 14 днів (п.2.1 договору), виходячи з іншого строку кредитування (п.3.7 договору) та процентної ставки 2,2% (п.3.8 договору) свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною правовідносин. Зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок, призвело до неясності такої умови договору як строк кредитування. Пов`язуючи одночасно підвищений відсоток за користування кредитом саме з порушенням кредитного зобов`язання (п.3.8 договору) сторони встановити фактично підвищений договірний відсоток 2,2% як частину основного зобов`язання за користування кредитними коштами поза строком кредитування, що суперечить практиці ВПВС. Відтак вважає обґрунтованими розмір позовних вимог на суму 4005,60 грн. Також просить зменшити розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з 10000,00 грн до 3000,00 грн, враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, в такій категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, обсяг доказів є невеликим, заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Докази понесених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу будуть подані в межах строків, встановлених ч.8 ст.141 ЦПК України.
Представник позивача надав відповідь на відзив (додаткові пояснення у справі), у якому зауважив, що у п.3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного, строк якого визначено (п.2.1 договору) як 14 днів, є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2.2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. договору). Таким чином, сторони погодили продовження строку користування кредитом до 104 днів з моменту укладення договору (14 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення лояльного періоду. Тобто строк кредитування з 06.12.2021 року до 05.03.2022 року є погодженим сторонами договору. Відповідач до спливу лояльного періоду (14 днів) не повернув кредит, тобто продовжив користуватися кредитом, а тому строк користування кредитом був подовжений не на підставі п.2.2. Договору, а як наслідок настання цієї відкладальної обставини, і саме про це домовились сторони договору. (п.п.3.6, 3.7, 3.8 договору). Отже, після спливу лояльного періоду строк користування кредитом за договором був подовжений до 05 березня 2022 року, а тому позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом за період з 06.12.2021 року до 05.03.2022 року. І у паспорті споживчого кредиту, і в Графіку платежів зазначений лише 14 днів користування кредитом, оскільки цей строк був подовжений внаслідок настання відкладальної дії. Укладаючи правочин з відкладальною обставиною, сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. У момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні тому цей строк у паспорті споживчого кредиту та графіку платежів не вказано правомірно. Відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати, що узгоджується з висновком ВС у постанові від 14.02.2024 (справа № 761/46622/19). Зазначив, що відповідно до ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться про не нарахування відсотків, а не про списання всіх відсотків, які було нараховано до набрання чинності змін до цієї норми. Відсотки за кредитним договором нараховано за період з 06.12.2021 до 05.03.2022 в розмірі 7920,50 грн, тобто за період коли він не був звільнений від їх нарахування, штрафи та інші санкції відповідачу не нараховано. Вважає необґрунтованим ймовірне зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки аналіз судової практики, формування та подання позовної заяви, подання клопотання про витребування доказів, пошук та встановлення банку емітента картки відповідача, збирання та аналіз доказів до позовної заяви займає досить тривалий час та це великий по обсягу об`єм роботи, що є співмірним із сумою гонорару. Отже, вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10 000 грн доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, а також позивачем дотримані критерії розумності їх вартості. При цьому вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу надану відповідачу в сумі 3500,00 грн неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка до цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, так, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Так, на сайті Судової влади є кілька безкоштовних зразків необхідних відзивів, та на інших веб сторінках є понад 50 безкоштовних зразків відзивів. При цьому необхідно враховувати, що спір у зазначеній справі виник внаслідок недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , який уклав з ТОВ «Кошельок» кредитний договір, отримав за договором кошти, але свої зобов`язання щодо повернення цих коштів, навіть у розмірі суми кредиту 4000,00 грн, з 2021 року, не виконав, користуючись кредитними коштами з 2021 року жодного разу не сплатив відсотків за користування кредитом, не зв`язався з кредитором щодо врегулювання питання наявної заборгованості. З огляду на зазначені обставини не вбачається, що у відповідача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позовна заява містить клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, зауваживши, що клопотання представника позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу надану відповідачу, з вказівкою на нескладність справи та не співмірність із затраченим часом на давання таких послуг, підтверджує аргументи відповідача про те, що підготовка до цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної допомоги. Професійний учасник ринку фінансових, який активно веде судово- претензійну роботу, у своєму розпорядженні має значну кількість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, певною мірою вже стандартизованих, а тому у позивача не було крайньої необхідності звертатися за наданням правничої допомоги і оплачувати послуги, які становлять майже половину суми боргу. При цьому відкрите судом провадження є достатньою підставою вважати, що у фізичної особи відповідача була необхідність звернутися за наданням правничої допомоги. 
Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановив наступне.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних бо оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 22.11.2021 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір №3228222275-524066 про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого: тип кредиту – споживчий кредит (п.1.2.); сума кредиту 4000,00 грн (1.1.); дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду (п.1.3.3.1); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.3.); кредит надається строком на 14 днів (Лояльний період) початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (п.2.1); сторони погодили, що встановлений п.2.1 договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх відсотків фактично нарахованих за користування кредитом (п.2.2.).
Також, (п.3.5.) сторони погоджуються що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлении? п.2.1 договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору процентна ставка менша ніж 2 (два) відсотки від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.3.4 договору скасовуються з моменту початку і?х застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2% (два цілих два десятка процента) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення Кредиту. 
Крім того, сторони погодили (п.3.6.), що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні 212 ст. ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на наступних умовах: (п.3.7.) зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду. З наступного дня після закінчення Лояльного періоду (п.3.8.) позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Таким чином у підписаному відповідачем, у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та ЗУ «Про електронну комерцію», електронному договорі №3228222275-524066 від 22.11.2021 чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами як у Лояльний період, так і у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений Лояльним періодом, але не більше 90 днів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Перерахунок позичальнику коштів, на виконання умов кредитного договору №3228222275-524066 від 22.11.2021, підтверджується відповіддю на лист про підтвердження операції керуючого ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м.Києві від 15.09.2025№ 09/605-09/9/294, про проведення успішного зарахування через платіжну систему хPAY на карту клієнта №4441114449641644 грошових коштів 22.11.2021 в сумі 4000,00 грн та повідомленням платіжної системи ХPAY Group LLC. Позивач та його представник також не заперечували проти отримання відповідачем 22.11.2021, на виконання умов вказаного договору, грошових коштів в сумі 4000,00 грн.
Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за договором №3228222275-524066 від 22.11.2021, заборгованість відповідача становить 11925,60 грн, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 7925,60 грн (з яких: 5,60 грн – відсотки за 14 днів у межах Лояльного періоду, 7920,00 – відсотки за продовжений строк користування позикою).
Відповідно до ст.526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. 
Згідно з договором №3228222275-524066 від 22.11.2021 встановлений строк кредитування 14 днів. Позивач вказує на те, що строк дії договору продовжено згідно із умовами п. 3.6., 3.7. договору.
Так, відповідно до п. 3.6. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом.
Пунктом 3.7. Договору передбачено, що зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду, але не більш ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду.
Відповідно до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
Системний аналіз указаних пунктів договору свідчить про те, що умови пролонгації строку дії договору викладені у п. 2.2. договору.
Пункти 3.6., 3.7. договору не містять умов щодо пролонгації договору.
Крім того, відповідно до ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).
Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.
Законом можуть встановлюватися особливості вчинення та виконання окремих правочинів, за якими настання, зміна або припинення прав та обов`язків обумовлені настанням відкладальних чи скасувальних обставин.
Отже, позивачем не надано доказів продовження позичальником Лояльного періоду та сплати позичальником нарахованих відсотків, а отже відсотки, нараховані позивачем за період з 14 днів (Лояльний період) за ставкою 0,01% на день, обґрунтовані та підлягають стягненню з відповідача.
Що стосується нарахування відсотків поза межами строку на який надається кредит, а саме з 15 дня за ставкою 2,2% на день, суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, договором (п. 2.1. Договору) та паспортом кредиту встановлено строк користування кредитом 14 днів.
Згідно п. 2.3. Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору.
Таким чином, кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».
Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків більше ніж за 14 днів є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором.
Ураховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані за період більше ніж за 14 днів, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов договорів свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо відшкодування понесених судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представником позивача надані документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, а саме: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 12.02.2025 з додатком від 11.08.2025 з детальним описом робіт (наданих послуг), Однак, суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є значно завищеним та таким, що може призвести до неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З урахуванням переліку наданих послуг адвокатом, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн., стягнувши з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, що ця справа, має незначну складність, не викликала суспільного інтересу під час її розгляду, розгляд справи проводився за відсутності учасників справи, результат вирішення цієї справи не має вплинути на репутацію сторін, спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаку єдності.
На підставі викладеного та керуючись ст. 223, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» заборгованість за договором №3228222275-524066 від 22.11.2021 у загальному розмірі 4005 (чотири тисячі п`ять) грн 60 коп. (яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 4000,00 грн; заборгованості за відсотками у сумі 5,60 грн).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» судовий збір в сумі 814 (вісімсот чотирнадцять) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1344 (одну тисячу триста сорок чотири) грн 00 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», юридична адреса: вулиця Антонова,8А, с.Чайки, Бучанський район, Київська область, 08135, код ЄДРПОУ 40842831.
Відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Український В.В.