ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12811/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення основного встановленого розміру пенсії з 74% грошового забезпечення на 70% грошового забезпечення та не проведення перерахунку і невиплати Позивачу 100% суми підвищення пенсійного забезпечення (пенсії) з 01 січня 2018 року відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення (пенсії) з врахуванням основного встановленого розміру пенсії 74% грошового забезпечення (вислуга складає 28 років) починаючи з 01 січня 2018 року без обмеження максимального розміру пенсії на підставі Рішення Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та відповідно до вимог статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року Nє 2262-XII і провести повну виплату недоотриманих пенсійних коштів за період починаючи з 01 січня 2018 року з врахуванням отриманих коштів за вказаний період;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату 100% суми підвищення пенсійного забезпечення (пенсії) відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців починаючи з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року відповідно до вимог статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII і провести повну виплату недоотриманих пенсійних коштів за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року з врахуванням отриманих коштів за вказаний період.
На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що під час проведення перерахунку його пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», відповідачем без належних правових підстав було змінено відсоткове значення основного розміру пенсії. Так, замість визначеного при призначенні пенсії розміру у 74 відсотки відповідних сум грошового забезпечення відповідачем самостійно застосовано показник 70 відсотків, що, на переконання позивача, призвело до неправомірного зменшення розміру пенсійного забезпечення.
Крім того, позивач вказує, що виплата суми підвищення пенсії після проведеного перерахунку здійснювалася відповідачем поетапно, а саме: з 01.01.2018 виплачувалося лише 50 відсотків суми підвищення пенсії, з 01.01.2019 - 75 відсотків, а з 01.01.2020 - 100 відсотків відповідної суми підвищення.
На думку позивача, такі дії відповідача не відповідають вимогам законодавства, не ґрунтуються на належних правових підставах та фактично призвели до звуження обсягу його пенсійних прав, гарантованих законом.
Також позивач звертає увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке набрало законної сили, пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України №103 були визнані протиправними та нечинними. Зазначеним судовим рішенням встановлено незаконність положень, які передбачали поетапну виплату підвищення пенсії військовослужбовцям та іншим особам, пенсійне забезпечення яких здійснюється відповідно до Закону України №2262-ХІІ.
У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач був зобов`язаний здійснювати виплату пенсії у повному перерахованому розмірі та з урахуванням основного розміру пенсії, визначеного при її призначенні, а саме виходячи із 74 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, без застосування будь-яких обмежень чи поетапного механізму виплати підвищення пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач є громадянином України, що підтверджено копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданим Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 12.08.2004.
Позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області і отримує пенсію відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Позивач звернувся до Відповідача із заявою від 19 лютого 2020 року про проведення перерахунку пенсії та надання розрахунку пенсії.
Відповідач листом від 30.03.2020 № 1000-0235-8/23646 надав позивачу розрахунок його пенсії, з якого слідує, що після перерахунку пенсії виплата буде становити з 01.01.2018 - 50 %; з 01.01.2019 по 31.12.2019- 75%; з 01.01.2020 - 100% та повідомив, що підстав для перерахунку пенсії та виплати невиплачених сум за 2018 та 2019 рік немає.
Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, яке охоплює право на забезпечення у випадках повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від особи причин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України з числа військовослужбовців, осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ, а також інших категорій осіб, визначених законом, є Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначеним Законом держава забезпечує реалізацію конституційного права таких осіб на належне пенсійне забезпечення шляхом встановлення пенсійних виплат не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законодавством, проведення перерахунку раніше призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення відповідних категорій осіб, надання державних соціальних гарантій та вжиття інших заходів соціального захисту.
Відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсійне забезпечення за цим Законом, а також членам їх сімей у зв`язку із введенням його в дію здійснюється на підставі документів, що містяться в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на момент проведення такого перерахунку.
Перерахунок пенсій особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсію або отримують пенсійне забезпечення відповідно до Закону №2262-ХІІ, здійснюється з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, встановлених для поліцейських, а саме посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, включаючи надбавки, доплати, підвищення та премії.
Частиною четвертою статті 63 Закону №2262-ХІІ передбачено, що всі пенсії, призначені відповідно до цього Закону, підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. При цьому законодавець окремо встановив гарантію, відповідно до якої у випадку, якщо внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії зменшується, особі продовжує виплачуватися пенсія у раніше встановленому розмірі.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» визначено, що пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-ХІІ, у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення відповідних категорій осіб підлягають перерахунку на умовах та в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено тарифну сітку розрядів та коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, осіб рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовими (спеціальними) званнями для відповідних категорій осіб.
21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Пунктом 1 цієї постанови, на виконання частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ, передбачено здійснення перерахунку пенсій, призначених до 01 березня 2018 року, із врахуванням розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями та відсоткових надбавок за вислугу років, визначених станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704.
Водночас пунктом 2 Постанови №103 було встановлено поетапний порядок виплати сум підвищення пенсії, визначених у результаті проведеного перерахунку. Так, з 01 січня 2018 року підлягало виплаті 50 відсотків суми підвищення пенсії, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків, а починаючи з 01 січня 2020 року - 100 відсотків визначеної суми підвищення.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем на підставі постанов №704 та №103 з 01 травня 2018 року проведено перерахунок пенсії позивача. При цьому відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку сума підвищення пенсії виплачувалася позивачу у розмірі 50 відсотків з 01.01.2018 та 75 відсотків з 01.01.2019 від визначеної суми підвищення.
Суд звертає увагу, що частиною третьою статті 52 Закону №2262-ХІІ встановлено імперативне правило, відповідно до якого пенсія виплачується за поточний місяць єдиною сумою у визначений строк, але не пізніше останнього дня місяця, за який здійснюється виплата.
При цьому ні положення статті 52 Закону №2262-ХІІ, ні будь-які інші норми цього спеціального Закону не передбачають можливості виплати пенсії частинами у майбутньому, відстрочення виплати її складових або обмеження виплати через відсутність фінансування.
Разом із тим суд враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року, було встановлено, що пункти 1 та 2 Постанови №103, а також зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45 фактично звужують зміст та обсяг уже існуючих прав військових пенсіонерів шляхом поетапної виплати сум підвищення пенсії.
За результатами розгляду зазначеної справи суд визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, а також зміни до пункту 5 та додатка 2 Порядку №45.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 роз`яснив, що звуження змісту прав і свобод означає зменшення змістовних характеристик та можливостей особи, які становлять сутність відповідного права, тоді як звуження обсягу прав полягає у зменшенні кількісних показників реалізації таких прав, зокрема розміру матеріальних благ, які особа має право отримувати.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України наголосив, що визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні та перерахунку пенсій військовослужбовців, належить виключно до компетенції Верховної Ради України як законодавчого органу, тоді як Кабінет Міністрів України повинен забезпечувати реалізацію права на пенсійне забезпечення відповідно до Конституції та законів України.
Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений власності інакше як в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом, та відповідно до загальних принципів міжнародного права.
У рішеннях у справах «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, «Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium» від 20 листопада 1995 року та «Stretch v. United Kingdom» від 24 квітня 2003 року Європейський суд з прав людини сформулював правову позицію, відповідно до якої поняття «майно» охоплює не лише вже існуючі активи, а й законні сподівання особи на отримання майнового блага або ефективну реалізацію належного їй права.
Отже, у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач, який отримує пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, мав обґрунтовані та законні очікування щодо проведення перерахунку пенсії у передбачених законом випадках та отримання всієї суми перерахованої пенсії без будь-яких обмежень чи поетапної виплати.
За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України здійснювати виплату 100 відсотків суми підвищення пенсії.
Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи.
Щодо вимог про здійснення перерахунку пенсії із врахуванням основного розміру пенсії у 74 відсотки відповідних сум грошового забезпечення суд зазначає таке.
Пунктом 4 Порядку №45 передбачено, що перерахунок пенсії проводиться з моменту виникнення права на нього та у строки, визначені статтею 51 Закону №2262-ХІІ. При цьому якщо внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії зменшується, особі гарантується виплата пенсії у раніше встановленому розмірі.
Частиною першою статті 13 Закону №2262-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, було визначено порядок обчислення пенсії за вислугу років та встановлено відсоткові показники, які застосовуються залежно від тривалості вислуги років і категорії особи.
Надалі Законом України від 04.07.2002 №51-IV максимальний розмір пенсії було збільшено до 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Законом України від 08.07.2011 №3668-VІ цей показник був зменшений до 80 відсотків, а Законом України від 27.03.2014 №1166-VІІ - до 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Разом із тим системний аналіз наведених законодавчих змін свідчить, що вони стосуються виключно порядку призначення пенсії та визначення її первинного розміру при реалізації особою права на пенсійне забезпечення. Натомість процедура перерахунку вже призначеної пенсії врегульована статтею 63 Закону №2262-ХІІ, яка протягом зазначеного періоду не зазнавала відповідних змін.
Отже, внесені Законами №3668-VІ та №1166-VІІ зміни щодо зменшення граничного розміру пенсії не можуть бути застосовані під час проведення перерахунку раніше призначеної пенсії.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019, зазначивши, що при проведенні перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ та Постанови №103 відсутні правові підстави для повторного обчислення пенсії із застосуванням частини другої статті 13 цього Закону, оскільки зазначена норма підлягає застосуванню виключно під час призначення пенсії, а не при її подальшому перерахунку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час проведення перерахунку пенсії позивача відповідач не мав правових підстав для зменшення основного розміру пенсії з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки зміни, внесені до статті 13 Закону №2262-ХІІ, стосуються саме порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Апеляційний суд зазначає, що процедура призначення пенсії та процедура її перерахунку є різними за своїм змістом, правовою природою та підставами застосування. Перерахунок раніше призначеної пенсії здійснюється відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ і не передбачає повторного визначення відсоткового значення основного розміру пенсії із застосуванням обмежень, які були запроваджені після її призначення.
Отже, при здійсненні перерахунку пенсії позивача відповідач був зобов`язаний зберегти той відсотковий розмір пенсії, який був визначений під час її первинного призначення, а саме 74% відповідних сум грошового забезпечення.
Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності поетапної виплати підвищення пенсії у розмірах 50% та 75%, оскільки Закон №2262-ХІІ не передбачає можливості виплати перерахованої пенсії частинами або відстрочення виплати її складових на майбутні періоди.
Крім того, пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України №103, якими було передбачено відповідний механізм поетапної виплати підвищення пенсії, визнані протиправними та нечинними у судовому порядку, а тому не можуть бути належною правовою підставою для обмеження права позивача на отримання пенсії у повному розмірі.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснювати виплату 100% суми підвищення пенсії та провести перерахунок і виплату пенсії із застосуванням основного розміру пенсії 74% грошового забезпечення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують та зводяться фактично до незгоди апелянта із наданою судом оцінкою встановлених у справі обставин.
Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

В.В. Файдюк