ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. Справа№ 910/4961/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Хрипуна О.О.
суддів: Скрипки І.М. 
Шаратова Ю.А. 

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.05.2026
у справі № 910/4961/26 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінео"
про знесення об`єктів самочинного будівництва

за участю представників:
від позивача: Лейтар А.Г. 
від відповідача: не з`явилися 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і підстави заяви про забезпечення позову
У квітні 2026 року Київська міська рада (далі - Рада) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання ТОВ "Вінео" усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Ради, у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Соломії Крушельницької, будинок 15, кадастровий номер: 8000000000:90:291:0082, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва - нежитлових будівель: літ. В, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704171780000), та літ. Г, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704179080000), розміщених на вказаній земельній ділянці комунальної власності.
Разом із позовною заявою Рада подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі: літ. В, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704171780000), та літ. Г, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704179080000), які розміщені на земельній ділянці комунальної власності, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Соломії Крушельницької, будинок 15, кадастровий номер: 8000000000:90:291:0082.
Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти самочинного будівництва обґрунтоване необхідністю унеможливлення відчуження самочинних об`єктів для збереження сталого складу сторін у даній судовій справі, оскільки вибуття предмета спору (нежитлових будівель) з володіння ТОВ "Вінео" призведе до неможливості задоволення позову через неналежність відповідача, а у разі задоволення позову перешкоджатиме виконанню рішення у даній справі.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26 Київській міській раді відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю.
Місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, які можуть підтверджувати ту обставину, що відповідачем вчиняються якісь дії щодо відчуження спірних об`єктів нерухомості. Доводи позивача про можливість відчуження вказаного майна є лише його гіпотетичними припущеннями. Інші підстави, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, останнім не вказується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з ухвалою, Київська міська рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст. 73, 76-79, 86, 136, 137 ГПК України), просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26 про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та прийняти нову, якою заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
За доводами скаржника, можливість відповідача в будь-який момент розпорядитись об`єктом самочинного будівництва шляхом відчуження, є беззаперечною, що в майбутньому унеможливить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
Пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену у п. 23 постанови від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, скаржник зазначає, що вимога про надання доказів очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитись своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу
Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26, справу призначено до розгляду на 24.06.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Скрипка І.М., Шаратов Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2026 справу № 910/4961/26 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Скрипка І.М., Шаратов Ю.А. Розгляд справи ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні.
У судовому засіданні 24.06.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи
У судове засідання, призначене на 24.06.2026, з`явився представник позивача.
Представники відповідача у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачу повідомлено належним чином відповідно до вимог ст. 120 та ст. 242 ГПК України.
Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, і згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим розглядати справу за відсутності представників відповідача за наявними у справі матеріалами. 
Представник скаржника в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. 
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
За положеннями статей 136, 137 ГПК України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).
У постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду висловила правову позицію, за якою, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, як обґрунтовано зазначив позивач, пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену у п. 23 постанови від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, вимога про надання доказів очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитись своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Так, оцінюючи подані позивачем докази та наведені ним доводи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з ухвалою місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а доводи Ради визнає обґрунтованими з огляду на таке.
Так, Радою заявлено позов про зобов`язання ТОВ "Вінео" усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Ради, у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Соломії Крушельницької, будинок 15, кадастровий номер: 8000000000:90:291:0082, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва - нежитлових будівель: літ. В, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704171780000), та літ. Г, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704179080000), розміщених на вказаній земельній ділянці комунальної власності. До розгляду спору позивач просить накласти арешт на спірне майно - об`єкт самочинного, за твердженням позивача, будівництва.
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Враховуючи те, що спірний об`єкт нерухомого майна, відомості про який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, може бути відчужений на користь третьої особи, зокрема й на користь фізичної особи, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо необхідності накладення арешту на це майно.
Зокрема, колегія суддів виходить з того, що можливе відчуження відповідачем об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб унеможливить ухвалення рішення про задоволення позову, пред`явленого саме до вказаного відповідача.
Так, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Відповідачем(ами) у даних категоріях спорів виступають власник(и) об`єкта нерухомого майна.
Статтею 48 ГПК України передбачено порядок заміни неналежного відповідача. Проте, така заміна може бути здійснена судом лише до закінчення підготовчого провадження.
Враховуючи ті обставини, що за відповідачем - ТОВ "Вінео", на даний час зареєстровано право власності на нерухоме майно, з правомірністю набуття якого позивач не погоджуються, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі за умови задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач спірне нерухоме майно у власності, з яким юридично буде пов`язана і доля земельної ділянки, на якій спірне майно розташоване.
Нічим не обмежене право відповідача в будь-який момент розпорядитись своїм майном, дає підстави для висновку про можливість відчуження відповідачем спірного об`єкта нерухомості на користь третіх осіб необмежену кількість разів, що в результаті може призвести до неправомірного затягування судового процесу та ускладнення захисту порушеного права в строки, передбачені процесуальним законом.
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Ради про те, що відсутність на даний час будь-яких доказів, які б підтверджували наміри відповідача здійснити відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, не спростовує наявності у останнього як у власника потенційної можливості його відчуження у будь-який час, якщо не вжити заходи забезпечення позову.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 наголошував на тому, що можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументами скаржника про те, що у випадку невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову, рішення суду не виконає свою правову роль та не призведе до захисту та відновлення порушеного права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб пов`язано із забезпеченням можливості поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів територіальної громади в разі задоволення позову, а обрані заходи є адекватними змісту права, про яке заявлено захист і не виходять за його межі, а також базується на обґрунтованих та вмотивованих припущеннях. Заявником належним чином обґрунтовано, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову порушить права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Таким чином, на переконання колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність передбачених ст. 136 ГПК України правових підстав для забезпечення позову не відповідає приписам чинного законодавства та встановленим обставинам.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу позивача обґрунтованою та такою, що спростовує висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі суду. 
З огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26 підлягає скасуванню, а заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не вирішує спір по суті заявлених позовних вимог, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України не здійснюється та має бути вирішений судом першої інстанції за результатом розгляду справи по суті.
Керуючись ст. 267-271, 273, 275-276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26 задовольнити. 
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким заяву Київської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/4961/26 задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову, а саме:
накласти арешт на об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі літ. В, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704171780000), та літ. Г, загальною площею 20 кв.м (реєстраційний номер: 1704179080000), які розміщені на земельній ділянці комунальної власності, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Соломії Крушельницької, будинок 15, кадастровий номер: 8000000000:90:291:0082.
Стягувачем за цією постановою є Київська міська рада (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 36; код ЄДРПОУ 22883141).
Боржником за цією постановою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінео" (02095, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 41, офіс 93; код ЄДРПОУ 42456629).
Постанова є виконавчим документом, набирає законної сили з 24.06.2026 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 24.06.2029.
4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 у справі № 910/4961/26 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун 

Судді І.М. Скрипка

Ю.А. Шаратов