Справа № 943/2076/25 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б. М. 
Провадження № 22-ц/811/138/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на рішення Буського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.01. 2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» було укладено договір № 3404109255-581473 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 6150,00 грн., початковий строк кредитування - 14 дні, дисконтна відсоткова ставка становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (лояльний період) визначений п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1., п. 2. графіку розрахунків), базова процентна ставка становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8 договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків). Окрім того, згідно з п.3.6 та п. 3.7 кредитного договору строк користування коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 27.01.2022 року до 26.04.2022 року за ставкою 2,2% на добу. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та перерахував грошові кошти в розмірі 6150 грн. на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідач кошти у вказаний строк не повернув та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 12185,61 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 6159 грн., відсотків за користування позикою – 12185,61 грн.
З наведених підстав просить стягнути з  ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3404109255-581473 від 13.01.2022 року в розмірі 18335,61 грн., що складається із заборгованості за сумою кредиту - 6150 грн.; заборгованості за відсотками за користування позикою 12185,61 грн.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за договором позики № 3404109255-581473 від 13.01.2022 року в розмірі 6150,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень та 812,50 гривень судового збору.
Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсоткими за користування позикою та в частині розміру витрат на правничу допомогу оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт вказує, що до спливу лояльного періоду у 14 днів відповідач не повернув кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, тобто відповідач продовжив користуватися кредитом після закінчення лояльного періоду, що за договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 104 днів з моменту укладення договору до 26.04.2022 року. Вважає, що нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. договору, є законним. Позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом за період з 27.01.2022 року до 26.04.2022 року, оскільки ОСОБА_1 мобілізований та перебуває на військовій службі з 05.04.2022 року, саме з цього моменту на нього поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів. При цьому, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитними кошами, які були нараховані від дати укладення кредитного договору до дати мобілізації його до ЗСУ. Отже, з дати укладення договору 13.01.2022 року до 04.04.2022 року (до його мобілізації до ЗСУ) відсотки за цей період в розмірі 9 209,01 грн. за користування кредитом нараховані правомірно. Жодних штрафів (санкцій, пені) позивач відповідачу не нараховував. Станом на 04.04.2022 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить15 359,01 грн., з яких: 6 150,00 грн. – тіло кредиту; 9 209,01 грн. - відсотки за користування кредитом. Крім того, позивачем були доведені вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір таких є обґрунтованим, а також позивачем дотримані критерії розумності їх вартості. Позивач та адвокатське бюро знаходяться та здійснюють свою діяльність в Київському регіоні України, середня вартість адвокатського гонорару по відповідному регіону перевищує 4 000 грн. (100 доларів США) за годину витраченого адвокатом часу, тому розмір адвокатського гонорару не є завищеним і не перевищує середньо-ринковий розмір послуг адвокатів по Київському регіону України. Також, попередній (орієнтований розмір) судових витрат на проведення розгляду
справи, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку розглядом даної апеляційної
скарги, складають 7 633,60 грн. що складається з: 3 633,60 грн. сума судового збору за подання апеляційної скарги; 4 000,00 грн. сума витрат на професійну правничу допомогу.
З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсоткими за користування позикою та в частині розміру витрат на правничу допомогу скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «Кошельок» задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3404109255-581473 від 13.01.2022 року в розмірі 15 359,01 грн., що складається із: заборгованості за сумою кредиту - 6 150,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування позикою: 9 209,01 грн.; а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в суді першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.; а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 633,60 грн. за подання апеляційної скарги; та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. за подання апеляційної скарги.
З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами та в частині розміру витрат на правничу допомогу, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні вимог ТзОВ «Кошельок» в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як військовослужбовець згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати процентів за кредитним договором.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056.1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір № 3404109255-581473 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 6150.00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.1.3.2 договору проценти за користування кредитом: 15 грн,, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.3).
Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду (п.1.3.3.1)
Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 3.4.,3.5.,3.6 цього договору. 
Згідно з п.2.1 кредит надається строком на 14 днів (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
Сторони погодили, що встановлений пунктом 2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. (п.2.2)
Пунктом 2.4. договору визначено, що кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці.
Сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений лояльним періодом, встановлений п.2.1. договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлено п.3.4 цього договору процентна ставка менше ніж 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п.3.4. договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2 % за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином, зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,85 % розповсюджуються на весь період користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1. договору (пункт 3.5. договору).
В пункті 3.6. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах:
3.7. Зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду.
3.8. З наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 % річних, що становить 2.2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Листом АТ «Таскомбанк» від 09 жовтня 2025 року № 43337/80 повідомлено, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунок одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засооби, а саме: 13.01.2022 року о 09:50:51 на картку НОМЕР_2 зараховано 6150,00 грн., код авторизації ЕВ6А67, відправник ТОВ «Кошельок».
Відповідно до повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» 13.01.2022 року через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» проведено успішне зарахування коштів в розмірі 6150.00 грн. на картку клієнта НОМЕР_2 .
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 3404109255-581473 від 13.01.2022 року вбачається, що така становить 18335,61 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6150 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 12185,61 грн. (6150.00 грн. х 14 днів х 0,01 % = 8,61 грн.; 6150.00 грн. х 90 днів х 2,2% = 12177 грн. ).
Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 6150 грн. не оскаржується.
Згідно з довідкою від 19 листопада 2025 року № 661, виданою військовою частиною НОМЕР_3 , старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 .
Довідкою командира військової частини № НОМЕР_4 від 30.09.2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 мобілізований та перебуває на військовій службі з 05.04.2022 року.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Встановивши, що з 05.04.2022 року ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач звільняється від сплати процентів за кредитним договором.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу за
призовом під час мобілізації 05.04.2022 року.
Довідкою № 661 від 19 листопада 2025 року, виданою військовою частиною НОМЕР_3 , підтверджується, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації в військовій частині НОМЕР_3 . 
З моменту набуття статусу військовослужбовця на відповідача поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Таким чином, проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № 3404109255-581473 від 13.01.2022 рокупідлягали нарахуванню відповідачу за період з 13.01.2022 року до 04.04.2022 року (включно), оскільки в цей період він не був військовослужбовцем та не мав права на пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
При цьому, з наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися з 1 по 14 день за процентною ставкою 0,01% від залишку заборгованості за кредитом в день, а з 15 по 104 день за процентною ставкою 2,2%, що відповідає умовам кредитного договору.
З огляду на наведене, проценти за користування кредитними коштами за період з 13.01.2022 року до 26.01.2022 року підлягали нарахуванню в розмірі 8,61 грн. (6150 грн. х 0,01 % х 14 днів = 8,61 грн.), а за період з 27.01.2022 року до 04.04.2022 року – в розмірі 9200,40 грн. (6150 грн. х 2,2 % х 68 днів = 9200,40 грн).
Відтак, заборгованість ОСОБА_1 за процентами за кредитним договором №3404109255-581473 від 13.01.2022 рокустановить 9209,01 грн. (8,61 грн. + 9200,40 грн. = 9209,01 грн).
Разом з тим, відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованості за кредитним договором № 3404109255-581473 від 13.01.2022 рокув розмірі 15 359,01 грн., з яких 6150 грн. – заборгованість за тілом кредиту, та 9209,01 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовуТовариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 15 359,01 грн., що становить 83,77 % позовних вимог, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 2029,24 грн. судового збору за подання позову та 3043,87 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді першої інстанції позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 12.02.2025 року; додаток до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 року у якому зазначено деталізований розмір понесених витрат на правову допомогу; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5506 від 29.05.2019 року. ТОВ «Кошельок» просила стягнути з Грем І.І. 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, а також враховуючи надані адвокатом послуги, які містяться в додатку до договору про надання правової допомоги, беручи до уваги те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде надмірним тягарем для відповідача, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Крім того, позивач просить стягнути 4000 грн. витрат на правничу допомогу за подання апеляційної скарги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2025 року між ТОВ «Кошельок» та Адвокатським об`єднанням «Герман Гурський та партнери» в особі керуючого бюро Гурського Г.Ю. укладено договір про надання правничої (правової), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
Позивачем надано суду додаток до договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2025 року відповідно до якого на підготовку апеляційної скарги адвокатом використано 2 години та становить 4000 грн. (ціна 1 год. гонорару виконавця = 2000 грн.).
У п. 268. рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (Заява № 19336/04) суд зазначив, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
Суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, незмінність правової позиції у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявниками розміру цих витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, та вважає, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатами обсягом послуг, витраченим ними часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, заявлений позивачем розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є завищеним щодо іншої сторони, а також те, що заявлений ТОВ «Кошельок» розмір витрат на професійну правничу становитиме надмірний тягар для ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1500.00 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» - задовольнити частково.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсоткими за користування позикою скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 9209,01 грн. – заборгованість за процентами за користування позиченими коштами.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 рокув частині розміру судового збору змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 2029.24 грн. судового збору за подання позову.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 3043.87 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1500.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
У зв`язку з перебуванням колегії суддів у відпустці постанова складена 08.06.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк