Справа № 372/3051/26 
3-620/26

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 червня 2026 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Рабчуна Р.О.
за участі секретаря Мазуренко В.Є.,
за участю прокурора Мочевинського С.І.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
по ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
До Обухівського районного суду Київської області надійшов матеріали адміністративної справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Згідно протоколу 5053 від 15.05.2026 року, ОСОБА_1 , будучи головою комісії з реорганізації Обухівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, являючись суб?єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов?язаних з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII Закону № 1700-VII, несвоєчасно 19.06.2025, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 , подав до суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративне правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язані з корупцією, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`активному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту примітки до статті 172-6 КУпАП випливає, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону № 1700-VII зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 

Відповідно до положень ч. 4 ст. 38 КУпАП, зокрема: адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У протоколі № 5053 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 15.05.2026 року зазначено про те, що датою вчинення правопорушення є 19.06.2025 року, зі змісту протоколу вбачається, що у ОСОБА_1 виник обов?язок подати щорічну декларацію за 2024 рік, з 01.01.2025 року по 31.03.2025 року. 
Згідно протоколу ОСОБА_1 порушив порядок, передбачений пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII Закону № 1700-VII, несвоєчасно 19.06.2025, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік.

При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що правопорушення було виявлено пізніше 19.06.2025 року, що позбавляє суд у даному випадку можливості рахувати строки накладення адміністративного стягнення від пізнішої дати.

Моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією, є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженою особою чи органом державної влади. При цьому складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією, є лише окремою процесуальною дією, вчиненою на підставі виявленого факту порушення, пов`язаного з корупцією.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.02.2019 року в справі № 149/2498/17, згідно якої початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, станом на час закінчення розгляду даної справи минуло понад 6 місяців з дня виявлення правопорушення, тобто строк накладення стягнення у даній справі на час розгляду справи судом закінчився.
Згідно практики Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), n. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення - це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Судом враховано, що п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення.
Таким чином, закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, враховуючи, що на момент розгляду справи спливли строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи, що датою виявлення правопорушення є 19 червня 2025 року і це правопорушення не є триваючим, на час розгляду справи – 03 червня 2026 року, закінчився 6-ти місячний строк з моменту його виявлення, суд вважає, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
На підставі викладеного, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 2 ст. 172-7, п. 7 ст. 247 КУпАП, керуючись ст.ст. 9, 38, 245, 251, 252, 254, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі відносно  ОСОБА_2  про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя            Р.О. Рабчун