Справа № 487/1641/26 
Провадження № 1-кп/487/463/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 
секретаря: ОСОБА_2 
за участі прокурора: ОСОБА_3 
потерпілого: ОСОБА_4 
захисника: ОСОБА_5 
обвинуваченого: ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесеному до ЄРДР № 12025152030001141 від 20.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Сухий Єланець, Новоодеського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, має неповну середню освіту, пенсіонера, вдівця, раніше не судимого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 20.08.2025 біля 12 – 15 год. керував автомобілем Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у працездатному стані, рухався у денний час доби, по середньозернистій асфальтобетонній проїзній частині, по автодорозі Т-1507, зі сторони мікрорайону Велика Корениха,в напрямку мікрорайону Варварівка, міста Миколаєва, Миколаївського району, Миколаївської області. 
В цей час, в зустрічному напрямку відносно напрямку руху автомобіля Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автомобіль ЗАЗ-Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі швидкістю 81,56 км/год, в салоні якого перебували пасажири, а саме: на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на задньому пасажирському сидінні справа ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на задньому пасажирському сидінні зліва за водієм ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Під час руху в обраному напрямку, по автодорозі Т-1507, в районі СВТ «Сади-3», водій ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 12.6 «ґ», дорожньої розмітки 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі – ПДР України), а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, за рівнем організації дорожнього руху на вказаній ділянці, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля Renault Megane державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та безпечно керувати ним, рухався з перевищенням швидкості 96,85 км/год, хоча на вказаній ділянці автомобільної дороги передбачена швидкість для руху не більше 90 км/год, наближаючись до зупинки громадського транспорту «Сади-3», перед початком зміни напрямку руху, не переконався в безпеці вказаного маневру і його дії не утворять перешкод іншим учасника руху,перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна смуга) ПДР України, яка позначає межі проїзної частини, та виїзд на яку заборонено, в результаті допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ЗАЗ-Daewoo T13110 ОСОБА_4 отримав тілесні пошкодження у вигляді переломів 4,5,6,7,8 ребер зліва, які ускладнились лівобічним пневматороксом, чрезвертлюгового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ-Daewoo T13110 ОСОБА_9 отримала тілесні пошкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, дефектом м`яких тканин, садна обличчя, забою грудної клітки, які відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 2.3 «б», 12.6 «ґ», дорожньої розмітки 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив всі обставини скоєння кримінальних правопорушень, свою вину в скоєному визнав повністю. У вчиненому щиро кається та визнає вину. Докладніше показав суду, що дійсно 20.08.2025 в обідній час керував своїм автомобілем Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Т-1507, зі сторони мікрорайону Велика Корениха в районі СВТ «Сади-3» не уважно стежив за дорожньою обстановкою, перед початком зміни напрямку руху, не переконався в безпеці вказаного маневру в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-Daewoo під керуванням потерпілого ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.
Щодо заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , сторона захисту вважає його необґрунтованим, оскільки вважає, що відшкодування спричиненої шкоди має відшкодовувати страхова компанія, оскільки його цивільна відповідальність була застрахована, тому він не є належним відповідачем за її позовом.
Допитаний в судовому засідання у якості потерпілого ОСОБА_4 показав суду, що 20.08.2025 біля 12 – 00 год. керував власним автомобілем ЗАЗ-Daewoo T13110, рухаючись за маршрутом « Миколаїв — Очаків». У салоні транспортного засобу перебували троє пасажирів. Проїжджаючи ділянку дороги в районі зупинки «Треті Сади» (між мікрорайонами Варварівка та Велика Корениха), потерпілий помітив зустрічний автомобіль світлого кольору, на цій ділянці нанесена горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія). Зустрічна машина повинна була повертати, але колеса зустрічної машини були спрямовані прямо. Після цього стався потужний удар, від якого мій автомобіль розвернуло на дорожньому полотні. Основний удар прийшовся на ліву сторону , внаслідок чого потерпілого затиснуло в салоні. Він був повністю заблокований і не міг самостійно покинути транспортний засіб. Десь годину потерпілого рятувальні служби не могли витягнути, через, що він періодично втрачав свідомість. Прибувши на місце лікарі швидкої медичної допомоги,ввели потерпілому знеболювальні препарати для стабілізації стану. На момент зіткнення в автомобілі праворуч перебувала потерпіла ОСОБА_9 . Поруч із нею знаходився ще один пасажир — молодий чоловік. Також, потерпілий щодо призначення покарання просив суд призначити реальне покарання з позбавленням права керування транспортним засобом, зазначивши, що обвинувачений з моменту ДТП і по теперішній час жодного відшкодування матеріальної та моральної шкоди не вчинив та не цікавився потребами потерпілого, як під час лікування так і на теперішній час. Крім того, в судовому засіданні підтримав раніше надану ним письмову заяву про залишення без розгляду цивільного позову про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Допитана в судовому засідання у якості потерпілої ОСОБА_9 показав суду, що 20.08.2025 разом зі своїм братом (особою з інвалідністю I групи, визнаним судом недієздатним) прямувала до м. Миколаєва з метою отримання медичних послуг. У зв`язку з незадовільним станом здоров`я брата та необхідністю термінової здачі аналізів, вони не стали чекати автобус, та скористалися послугами (сервіс «BlaBlaCar»). Посадка в автомобіль відбулася поблизу Варварівського мосту . Потерпіла зайняла місце за водієм на пасажирському сидінні її брат розмістився ліворуч. Під час руху потерпіла не стежила за дорожньою обстановкою, оскільки була зосереджена на пошуку медичних клінік у мобільному телефоні. При виїзді з м. Миколаєва, де відбулося зіткнення ,потерпіла відчула раптовий потужний удар. Після якого в обличчя полетіло розбите скло, а транспортний засіб розвернуло навколо своєї осі. Після повної зупинки автомобіля потерпіла переконалася, що її брат не постраждав, проте сама вона отримала значні тілесні ушкодження. Першу медичну допомогу постраждалій надали очевидці пригоди — двоє військовослужбовців та місцеві мешканці, які допомогли їй вибратися з пошкодженого авто. Згодом потерпілу разом із братом було госпіталізовано каретою швидкої медичної допомоги до лікувального закладу. За свідченнями потерпілої, внаслідок ДТП вона отримала такі тілесні ушкодження: відкритий перелом правої ноги з уламками, забої руки та грудної клітини, та садна на обличчі. Під час судового розгляду потерпіла підтвердила, що заявлений нею цивільний позов про відшкодування шкоди підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, про що окремо надала письмову заяву.
Крім визнання вини ОСОБА_6 , вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами дослідженими в суді.
Витягом з ЄРДР № 12025152030001141 від 20.08.2025 за усною заявою (повідомлення) від 20.08.2025 до Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області про те, що 20.08.2025 біля 12 – 15 год. по автодорозі Т-1507, в районі СВТ «Сади – 3» в межах м. Миколаєва сталося ДТП за участю автомобілів Renault Megane під керуванням ОСОБА_6 та автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo Т13110 під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП водій ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_9 автомобіля Daewoo Т13110 отримали тілесні ушкодження, з попередньої кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України.
Протоколом огляду місця ДТП від 20.08.2025, складеного слідчим СВ ВП № 3 МРУП ГУНП в Миколаївській області, зі схемою пригоди та фото таблицями до протоколу на яких зафіксовано місце ДТП, місце розташування транспортних засобів, а також отриманні транспортними засобами механічні пошкодження. 
Постановами про визнання речовими доказами від 21.08.2025, складеного слідчим СВ ВП № 3 МРУП ГУНП в Миколаївській області згідно яких речовими доказами по справі визнано автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_3 та автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_5 .
Ухвалами слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.08.2025 (справа № 487/6189/25, провадження: №1-кс/487/3882/25; справа № 487/6189/25, провадження: №1-кс/487/3883/25) згідно яких накладено арешт на автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_3 та автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_5 .
Постановою про зняття показань технічних приладів (засобів) що мають функції відеозапису, СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області від 25.08.2025, а саме щодо зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису шляхом одержання слідчим від власника технічного приладу відео спостереження, що належать ОСОБА_10 , який розташовується за адресою: м. Миколаїв СВТ «Сади – 3» в період часу з 12:10 по 12:15 годин 20.08.2025, з можливістю вилучення їх копій.
Протоколом від 25.08.2025 (з описом), щодо зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають відеозапису, шляхом одержання слідчим відеозапису від власника технічного приладу відео спостереження, що належать ОСОБА_10 , який розташовується за адресою: м. Миколаїв СВТ «Сади – 3» в період часу з 12:10 по 12:15 годин 20.08.2025.
Протоколом огляду предметів від 25.08.2025 (з DVD – диском), а саме оглядом відео файлів на DVD – диску до протоколу від 25.08.2025, щодо зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, здійснених у публічно доступних місцях, у тому числі в автоматичному режимі, що належать ОСОБА_10 , який розташовується за адресою: м. Миколаїв СВТ «Сади – 3» в період часу з 12:10 по 12:15 годин 20.08.2025.
Безпосереднього оглядом відповідного відеозапису в судовому засіданні де зафіксовано момент зіткнення автомобіля Renault Megane під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля марки ЗАЗ-Daewoo Т13110 під керуванням ОСОБА_4 20.08.2025 біля 12 – 15 год. по автодорозі Т-1507, зі сторони мікрорайону Велика Корениха в районі СВТ «Сади-3».
Протоколом огляду предмету СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області від 03.11.2025 (з фото таблицею), а саме огляду диску оптичного для лазерної системи зчитування, марки «НР» DVD-R, 16-х, ємністю 4700 mb, 120 min Video, сірого кольору на якому присутні два відео файли. Відео файл №1 має назву: «вх. 14676 від 21.10.2025» розміром 1 272 362 798 байтів, формату «mp4». При відкритті даного файлу відкривається відео тривалістю: 00:45:31 годин - згідно відліку відеозапису. Відеозапис ведеться з нагрудної боді-камери працівників УПП в Миколаївській області. А саме зафіксовано місце де сталось ДТП 20.08.2025 між автомобілем Renault Megane та автомобілем марки ЗАЗ-Daewoo Т13110 по автодорозі Т-1507 в районі СВТ «Сади-3» м. Миколаєва, розташування транспортних засобі, пошкодження транспортних засобів, приїзд швидкої допомоги, опитування ОСОБА_6 щодо обставин ДТП.
Безпосереднього оглядом відповідного відеозапису в судовому засіданні де зафіксовано місце де сталось ДТП 20.08.2025 між автомобілем Renault Megane та автомобілем марки ЗАЗ-Daewoo Т13110 по автодорозі Т-1507 в районі СВТ «Сади-3» м. Миколаєва, розташування транспортних засобі, пошкодження транспортних засобів, приїзд швидкої допомоги, опитування ОСОБА_6 щодо обставин ДТП.
Висновком експерта Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ МЮ України № 3879 – 34 – 25 від 21.11.2025, щодо дослідження технічного стану транспортного засобу автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого:
Ходова частина автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 , у представленому на дослідження обсязі, на момент огляду перебувала у непрацездатному стані через наявність описаних в дослідницькій частині висновку аварійних пошкоджень та руйнувань деталей підвіски лівого переднього колеса. Утворення описаних несправностей ходової частини автомобіля об`єктивно можливо віднести до процесу ДТП, при цьому наявності несправностей, які могли б раптово для водія призвести до відведення автомобіля в бік від обраного напрямку руху та могли виникнути до моменту ДТП, в обсязі проведеного дослідження не встановлено. Разом з тим, категоричне встановлення стану ходової частини автомобіля на момент ДТП не є можливим через неможливість дослідження деталей ходової частини в повному обсязі, обумовлену відсутністю деяких деталей підвіски лівого переднього колеса (див. дослідницьку частину) на момент огляду.
Робоча гальмова система автомобіля «Renault Megane». д.н. НОМЕР_6 . на момент огляду перебувала в непрацездатному стані через наявність несправностей, описаних в дослідницькій частиш висновку. Описані несправності гальмової системи об`єктивно виникли в процесі ДТП, отже на момент ДТП робоча гальмова система автомобіля перебувала в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки. Наявності несправностей, які б могли призвести до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху або до раптової для водія відмови системи та виникли до моменту ДТП, при проведеному в рамках даного висновку об`ємі дослідження не встановлено.
Система рульового керування автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 , на момент огляду перебувала в непрацездатному стані через роз`єднання кульового шарніру лівої рульової тяги. Описана несправність рульового керування автомобіля об`єктивно виникла в процесі ДТП, отже на момент ДТП система рульового керування автомобіля перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю.
В силу відсутності встановлених в рамках даного висновку несправностей в системах керування автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 , які могли б виникнути до моменту ДТП, розгляд питання про можливість виявлення несправностей водієм перед виїздом, з технічної точки зору, не має логічного сенсу і в рамках даного висновку не проводився.
Виходячи з об`єму проведеного дослідження, в технічному стані систем керування автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 не встановлено невідповідностей вимогам ПДР виникнення яких можливо віднести до моменту перед ДТП.
Висновком експерта Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ МЮ України № 3880 – 34 – 25 від 21.11.2025, щодо дослідження технічного стану транспортного засобу автомобіля ЗАЗ-Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого:
Ходова частина автомобіля «ЗАЗ-Daewoo ТІ3110». д.н. НОМЕР_7 . на момент огляду перебувала у непрацездатному стані через наявність несправностей, описаних в дослідницькі частині висновку. Несправності ходової частини, які полягали у встановленні шини з понаднормовим зносом малюнку протектора на задньому правому колесі, встановленні шин різни моделей, з різними малюнками протектора на задніх колесах, виникли до моменту ДТП. Решта описаних несправностей ходової частини автомобіля об`єктивно виникли в процесі ДТП. Отже ходова частина автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Т13110», д.н. НОМЕР_7 , на момент ДТП перебувала в несправному, але працездатному стані. Встановлення шини з понаднормовим зносом малюнку протектора на задньому правому колесі, встановлення шин різних моделей, з різними малюнками протектора на задніх колесах автомобіля, могли вплинути на його рух, особливо в специфічних дорожніх умовах, наприклад при наявності низького коефіцієнту зчеплення шин з дорожнім покриттям. Згідно з вимогами п. 31.4.5 (а, г) ПДР експлуатація автомобіля за наявності вказаних несправностей забороняється і при русі автомобіля з цими несправностями їх можливий вплив повинен був враховуватися водієм при виборі режиму руху.
Робоча гальмова система автомобіля «ЗАЗ-Daewoo ТІ3110», д.н. НОМЕР_7 , на момент огляду перебувала в непрацездатному стані через наявність несправностей, описаних в дослідницькій частині висновку. Описані несправності гальмової системи об`єктивно виникли в процесі ДТП, отже на момент ДТП робоча гальмова система автомобіля перебувала в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки. Наявності несправностей, які б могли призвести до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху або до раптової для водія відмови системи та виникли до моменту ДТП, при проведеному в рамках даного висновку об`ємі дослідження не встановлено.
Система рульового керування автомобіля «ЗАЗ-Daewoo ТІ3110», д.н. НОМЕР_7 , на момент огляду та на момент ДТП перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю. Описані несправності рульового керування об`єктивно виникли в процесі ДТП.
Несправності ходової частини автомобіля «ЗАЗ-Daewoo ТІ 3110», д.н. НОМЕР_7 , які полягали у встановленні шини з понаднормовим зносом малюнку протектора на задньому правому колесі, встановленні шин різних моделей, з різними малюнками протектора на задніх колесах та не відповідали вимогам п. 31.4.5 (а, г) ПДР, виникли до моменту ДТП та могли бути виявлені водієм при візуальному огляді автомобіля перед виїздом.
Несправності ходової частини автомобіля «ЗАЗ-Daewoo ТІ3110», д.н. НОМЕР_7 , які полягали у встановленні шини з понаднормовим зносом малюнку протектора на задньому правому колесі, встановленні шин різних моделей з різними малюнками протектора на задніх колесах, не відповідали вимогам п. 31.4.5(а, г) ПДР.
Висновком експерта Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ МЮ України № 3881 – 34 – 25 від 24.11.2025 (судової транспортно – трасо логічної експертизи) згідно якого: 
Враховуючи характер, ступень вираженості, локалізацію і спрямованість ушкоджень слідів на транспортних засобах, виходячи з обставин події, утворення пошкоджень і слідів слід віднести до процесу безпосереднього контактування лівої передньої кутової частини автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 , з лівою передньою кутовою частиною автомобіля «ЗАЗ Daewoo Т13110», д.н. НОМЕР_7 , при русі зустрічними, близькими до паралельних курсами.
Первинне контактування транспортних засобів відбулося на проїжджій частині, в межах смуги руху автомобіля «ЗАЗ-Daewoo ТІ3110», д.н. НОМЕР_7 , зустрічної Для автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 . в межах відображеного на схемі осипу скла та пластику ві, ТЗ (відм. 16), в районі між розташуванням позначених на схемі задиру від автомобіля «ЗАЗ Daewoo ТІ3110», д.н. НОМЕР_7 , розливу технічної рідини автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Т13110» д.н. НОМЕР_7 (відм. 5, 6) та розташуванням розливу технічної рідини автомобіля «Renau Megane». д.н. НОМЕР_6 , задиру від автомобіля «Renault Megane», д.н. НОМЕР_6 (відм. 1 8).
В первинний контакт з лівою передньою кутовою частиною автомобіля «Renault Megane». д.н. НОМЕР_6 , вступила ліва передня кутова частина автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Т13110», д.н. НОМЕР_7 . Встановити кут розташування вказаних транспортних засобів відносно меж проїжджої частини в момент зіткнення в рамках даного висновку не представляється можливим через недостатню кількість слідової інформації, яка характеризує кут розташування транспортних засобів в момент зіткнення відносно меж прозної частини.
Згідно висновків експерта № КСЕ-19/115-25/20257 від 05.02.2026 Миколаївського НДЕКЦ МВС України:
1. Швидкість руху автомобіля ЗАЗ-Daewoo T1311Q, реєстраційний номер НОМЕР_4 , в період часу з 12:13:41 по 12:13:41 (відповідно до графічних покажчиків відеозапису), який рухається справа-ліворуч відносно розташування камери відеоспостереження, що зафіксовано на відеозаписі з назвою «document_5271554073546486904», становить = 81,56...88,36 км/год.
2. Швидкість руху автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в період часу з 12:13:41 по 12:13:41 (відповідно до графічних покажчиків відеозапису), який рухається зліва-праворуч відносно розташування камери відеоспостереження, що зафіксовано на відеозаписі з назвою «document_5271554073546486904», становить = 96,85... 106,87 км/год.
3. Відповісти на запитання «3. Який час минув з моменту перетину дорожньої розмітки 1.1 ПДР України автомобілем Renault Megane р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 до моменту зіткнення з автомобілем ЗАЗ-Daewoo Т13110 р/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , згідно відео запису «document_5271554073546486904» в період часу «2025-08-20 12:13:40 по 2025-08-20 12:13:41»?» - за наданими матеріалами не виявилось можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експертів (стор. 29-32).
4. У вказаній дорожній ситуації водій автомобіля ЗАЗ-Daewoo Т13110 (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до технічних вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
5. В наведеній дорожній ситуації водій автомобіля ЗАЗ-Daewoo Т13110 (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди.
6. В дорожній ситуації обставини якої розглядаються в діях водія автомобіля ЗАЗ-Daewoo Т13110 (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, та в даному випадку дії водія з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
7. У вказаній дорожній ситуації водій автомобіля Renault Megane (номерний знак НОМЕР_6 ) ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог розділу 34.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого лінію 1.1 дорожньої розмітки перетинати забороняється, а також повинен був діяти у відповідності до п. 12.6. «ґ» Правил дорожнього руху.
8. В наведеній дорожній ситуації водій автомобіля Renault Megane (номерний знак НОМЕР_6 ) ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди.
9. В дорожній ситуації обставини якої розглядаються в діях водія автомобіля Renault Megane (номерний знак НОМЕР_6 ) ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам розділу 34.1 Правил дорожнього руху, згідно якого лінію 1.1 дорожньої розмітки перетинати забороняється, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, в діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.6 «г» ПДР в частині перевищення водієм швидкості допустимої на даній ділянці дороги.
Висновком експерта № 941 від 23.12.2025 за результатами проведення судово – медичної експертизи, щодо встановлення отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого надано відповіді на поставлені питання:
1. (1,2). У ОСОБА_4 , 1952 р.н. мають місце тілесні пошкодження у вигляді переломів 4, 5, 6, 7, 8 ребер злів, які ускладнились лівобічним пневмотораксом, чрезвертлюгового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків.
Дані тілесні пошкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів.
Утворення даних тілесних пошкоджень в строк вказаний в постанові - 20.08.2025 року, в умовах ДТП (при зіткненні двох автотранспортних засобів), при знаходженні в салоні автомобілю, не виключається.
По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
2.(3). На момент звернення в лікувальний заклад у крові потерпілого етиловий спирт не знайдено.
Висновком експерта № 942 від 23.12.2025 за результатами проведення судово – медичної експертизи, щодо встановлення отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якого надано відповіді на поставлені питання:
1. (1,2). У ОСОБА_9 , 1978 р.н. мають місце тілесні пошкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, дефектом м`яких тканин, садна обличчя, забою грудної клітки.
Дані тілесні пошкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів. 
Утворення даних тілесних пошкоджень в строк вказаний в постанові 20.08.2025, в умовах ДТП (при зіткненні двох автотранспортних засобів), при знаходженні в салоні автомобілю, не виключається.
По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП МОУПЗ МОР від 20.08.2025 ОСОБА_6 не виявлено ознак сп`яніння.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю. Дії обвинуваченого, суд вважає за необхідне кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує наступне.
В судових дебатах прокурор просила суд визнати ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків на підставі ч.1 ст.76 КК України.
В судових дебатах потерпілий  ОСОБА_4 просив суд визнати ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України призначивши реальне покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Захисник та обвинувачений в судових дебатах просили призначити покарання запропоноване прокурором.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є людиною похилого віку, пенсіонером за віком, вдівець, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога та психолога не перебуває, раніше не судимий. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини та щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом не вбачаються та в обвинувальному акті не встановлені.
Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, визначеному санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим основного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу винного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому в силу ст.75 КК України останнього можливо звільнити від відбування основного покарання з випробуванням.
Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута.
В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вказане покарання на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався та до набрання вироком законної сили суд не вбачає підстав для його обрання.
На підставі ч.4 ст.174 КПК України слід скасувати арешти з майна, накладені ухвалами слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.08.2025 (справа № 487/6189/25, провадження: №1-кс/487/3882/25; справа № 487/6189/25, провадження: №1-кс/487/3883/25).
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.
Щодо заявлених цивільних позовів суд зазначає наступне.
При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ПАТ «НАСК «Оранта»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.
15.03.2026 ОСОБА_4 подав цивільний позов у кримінальному провадженні, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 217610,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300000,00 грн. моральної шкоди, завданої скоєним кримінальним правопорушенням.
01.04.2026 сторона позивача звернулась до суду з заявою про уточнення цивільного позову з додатком такого позову. В позові позивач просить суд стягнути на свою користь в солідарному порядку з відповідачів ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_6 загальну суму 688 263,13 грн. 
29.04.2026 потерпілим подано до суду заяву про залишення цивільного позову без розгляду.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи наведені положення, заява потерпілого ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а поданий позов залишенню без розгляду.
На підставі ч. 7 ст. 128 КПК України потерпілому ОСОБА_4 слід роз`яснити, що оскільки його позов залишено без розгляду, він має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.
18.03.2026 ОСОБА_9 подала цивільний позов у кримінальному провадженні, в якому просить стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 337308,14 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500000,00 грн. моральної шкоди, завданої скоєним кримінальним правопорушенням.
Позовні вимоги мотивує тим, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться справа №487/1641/26 у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 12025152030001141, за фактом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 20.08.2025, приблизно о 12год., на автошляху "Т-1507" в районі СВТ "Сади-3" в межах м. Миколаєва, відповідач ОСОБА_6 керуючи т/з марки Renault Megane, р.н. НОМЕР_1 , грубо порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-Dаewoo Т13110, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 . В момент ДТП ОСОБА_9 знаходилась в якості пасажира на задньому сидінні, в результаті пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження. З 20.08.2025 по 29.08.2025 потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП ММР МЛШМД м. Миколаєва з діагнозом відкритий (ШБ) багато уламковий перелом н/3 правої гомілки зі зміщенням тва дефектом м`яких тканин, ЗТГК, забій м`яких тканин обличчя, садна обличчя, кл.19 S 82.21. Проведена операція. Далі, з БСМП29.08.2025 була доставлена до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса), де перебувала до 06.10.2025, було проведено 3 оперативних втручання. З 06.10.2025 по 21.10.2025 знаходилась на лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини (університетська клініка) Одеського Національного медичного університету (м. Одеса), проведена операція – аутодермопластика. Виписана додому для загоєння ран, відновлення та реабілітації. З 01.12.2025 по 12.12.2025 перебувала на лікуванні в ВМКЦ Південного регіону, проведено оперативне втручання. Встановлений апарат Ілізарова. 20.01.2026 та 02.03.2026 лікарю-травматологу були направлені рентгенівські знімки за результатом яких було продовжене лікування. Якщо не буде покращення відновлення ходи, то буде проведена операція по встановленню імпланту. 09.03.2026 звернулась до лікаря-невролога у зв`язку з довгим та поганим психіко-емоціональним розладом здоров`я після ДТП, триваючих болей, стресів. Лікар визначив діагноз ДЕІІст. Змішаного ґенезу, астенодепре-сивний синдром, призначено ліки алора, адаптол, сибутін, ляки придбані на суму 3382,60 грн. Потерпіла ОСОБА_9 потребує за рекомендацією лікаря комплексного, повноцінного та своєчасного реабілітаційного лікування та санаторно-курортного відновлення у зв`язку з станом після операції, закритої репозиції під ЕОП, МОС перелому кісток правої гомілки АЗФ по Ілізарову з приводу етапного лікування відкритих переломів обох кісток правої гомілки в стадії консолідації з больовим синдромом. Вартість 30 денного перебування в реабілітаційному центрі РЦ «Result» в м. Києві коштує 155000,00 грн., консультація лікаря невролога 1400грн., лікаря ФРМ 1400грн. ціни на путівки в санаторій «Боржава» на 21 день, де лікують саме ті захворювання і травми, які отримала потерпіла під час ДТП коштує приблизно по мінімуму, одна доба коштує 2792,00 грн., що загалом складає 80932,00 грн. До ДТП грошове забезпечення ОСОБА_9 включало додаткову щомісячну винагороду в розмірі 30000,00 грн., а після ДТП з вересня 2025 таку винагороду не доплачували в повному обсязі через лікарняні, за вересень 2025 недоотримана 11612,90грн. (30000-18387), за жовтень 2025 недоотримана 30000грн., за листопад 2025 недоотримана 20322,58грн. (30000-9677,42), за грудень 2025 недоотримана 1000грн. (30000-29000), за січень 2026 недоотримана 10645,16грн. (30000-19354,84), за вересень 2025 недоотримана 11612,90 грн. (30000-18387), що загалом складає 85193,54 грн. 
Також ОСОБА_9 мотивує завдання їй моральної шкоди та пов`язує з наступним. Вимушена за власний кошт відновлювати кожний покров рук які отримала під час поранення у 2022, до ДТП відновлення відбувалось за безоплатним проектом ГО «Український волонтерський центр», що закрився. Завдані травми при ДТП не дозволили відвідувати клініки у м. Одесі та м. Києві під час дії проекту. Чоловік потерпілої ОСОБА_9 також є військовослужбовцем та постійно знаходиться на бойових позиціях, що змусило звертатись за допомогою до сторонніх осіб за допомогою і це завдавало їй муки, біль, відчуття своєї нікчемності, емоційного вигорання, втрати почуття жаги до життя, сенсу свого існування, необхідність реабілітації, лікування, протезування. До ДТП під опікою потерпілої знаходився брат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалід 1 групи з дитинства якому у 2025 потрібно було робити операцію в Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова в м. Києві, якраз в день ДТП 20.08.2025 вона була з братом в лікаря-кардіолога у м. Миколаєві для консультації та подальшого направлення в інститут серця для обов`язкового хірургічного втручання. Додому повертались на блаблакарі (таксі) і потрапили в ДТП, брат не отримав ушкоджень. Не змогла здійснювати догляд за братом тому в листопаді приїхала за кордону сестра потерпілої та забрала брата до Голландії. 
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до Договору № 226332840 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
З наявного полісу № 226332840 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.01.2025 вбачається, що страховиком зазначено ПАТ «НАСК «Оранта», страхувальником ОСОБА_6 , об`єктом страхування є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого т/з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого т/з, строк його дії з 08.01.2025 по 07.01.2026, розмір страхових сум – за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілих осіб, на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих 5 000 000,00 грн., на одну потерпілу особу 500 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих 1 250 000,00 грн., на одну потерпілу особу 250 000 грн., забезпечений т/з Renault Megane, д.р.н. НОМЕР_1 , 2016р.в., розмір страхової премії 3239,00 грн.
Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15 зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Суд наголосив потерпілій стороні ОСОБА_9 , що ухвалою суду від 02.04.2026 визнано ПАТ «НАСК «Оранта» цивільним відповідачем у кримінальному провадженні та рекомендував пред`явити вимоги до страхової компанії в т.ч. враховуючи заяву про страхове відшкодування від 09.03.2026. Разом з тим, рекомендація суду була проігнорована, потерпіла сторона не побажали пред`явити вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта» або залучити останню як співвідповідача.
Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Потерпілою ОСОБА_9 заявлено позов щодо відшкодування шкоди, яка прямо передбачена положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та охоплюється розмірами відшкодування за полісом №226332840 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.01.2025 (страхових сум – за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілих осіб, на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих 5 000 000,00 грн., на одну потерпілу особу 500 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих 1 250 000,00 грн., на одну потерпілу особу 250 000,00 грн.).
Таким чином, заявлені до стягнення 3382,60 грн. на ліки, реабілітаційне лікування в сумі 155000,00 грн., додаткове лікування в сумі 80932,00 грн. не підлягають до задоволення в рамках розгляду цієї справи. Суд роз`яснює право ОСОБА_9 пред`явити такі вимоги в порядку цивільного судочинства до страхової компанії.
Щодо стягнення не отриманої різниці додаткової щомісячної винагороди.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» (далі - Постанова), якою на період дії правового режиму воєнного стану запроваджено одноразову додаткову грошову винагороду.
Пунктом 1-1 Постанови установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Отже, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
До ДТП грошове забезпечення ОСОБА_9 включало додаткову щомісячну винагороду в розмірі 30000,00 грн., що підтверджується довідкою №154/54/23/1/43/131 від 02.03.2026, довідкою №154/54/23/1/43/137 від 03.03.2026, довідкою №154/54/23/1/43/138 від 03.03.2026, тобто така  винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача.
Відповідно до п.1-2 згаданої постанови виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Згідно з положеннями ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.
Згідно з положеннями ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я,з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
З огляду на те, що щомісячна додаткова винагорода не є складовою постійного грошового забезпечення (зарплати) і залежить від обставин зазначених в наказ командирах про її виплату, яка отримувала потерпіла сторона ОСОБА_9 , а тому в цій частині позову слід відмовити.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд приходить до наступного.
Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1 ст. 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Так, позивач зазначила, що протиправними діяннями з вини відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у нанесенні тілесних ушкоджень в результаті ДТП, сталої втрати здоров`я перебувала на стаціонарному лікуванню з 20.08.2025 по 21.10.2025 та з 01.12.2025 по 12.12.2025, що спричинило моральні та фізичні страждання, які стали підґрунтям негативних змін в її житті: неможливість самостійно доглядати за собою, пересуватись, готувати їжу, лікуватись, побратими чоловіка допомагали і це ставило її в незручність перед сторонніми чоловіками, що пов`язане з гігієною, перевдяганням, обходом, відчуття нікчемності, нестерпний біль, втрата почуття жаги до життя, не може сідати в автомобіль бо одразу згадує аварію, починає нервувати та панікувати. В подальшому позивач вимушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичними відвідуваннями лікувальних закладів це створює дискомфорт. Крім того, позивач не змогла вчасно відвести брата з інвалідністю на операцію, здійснювати за ним догляд. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із душевними стражданнями пов`язаними з ушкодженням які зазнала при ДТП.
З огляду на викладене та враховуючи, що подія ДТП призвела до душевних страждань позивача, пов`язаних з ушкодженням її здоров`я при події ДТП, необхідністю вчинення відповідних дій на відновлення свого здоров`я, при явних душевних страждань позивача, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння їй моральної шкоди, стягнути з відповідача на користь позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу надану адвокатом цивільному позивачу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо). За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 02.03.2026 між потерпілою ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_11 було укладено договір №7 про надання останнім правничої допомоги. За умовою цього договору адвокат взяв на себе зобов`язання надати консультації в кримінальному провадженні № 12025152030001141 від 20.08.2025, скласти позовну заяву про стягнення моральної та матеріальної шкоди, подати позов до суду. За квитанцією до прибуткового касового ордеру №29 від 17.03.2026 адвокатом прийнято від ОСОБА_9 10000,00грн. Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу до договору від 02.03.2026 вказано послуги усна консультація 2 год. на 2000,00 грн., аналіз матеріалів справи та доказів 2 год. на 2000,00 грн., підготовка позовної заяви до суду 6 год. на 6000,00 грн., подача позову до суду, прочерк, всього на 10000,00 грн.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпіла отримувала адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, однак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 слід стягнути в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог грошову суму в розмірі 2388,00 грн. (10000,00 грн. : 100,0 % х 23,88 %), ціна позову 837308,14 грн., задоволено на суму 200000,00 грн., тобто на 23,88%) і саме така сума буде відповідати принципу співмірності та розумності.
Керуючись ст.ст.128, 349, 368, 370, 615 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати. 
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосовані ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.08.2025 (справа № 487/6189/25, провадження: №1-кс/487/3882/25; справа № 487/6189/25, провадження: №1-кс/487/3883/25) – скасувати.
Речові докази по справі: автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_3 та автомобіль марки ЗАЗ-Daewoo Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_5 – вважати повернутими за належністю.
Речові докази по справі, а саме DVD – диски з відеофайлами з місця ДТП – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення Миколаївським відділення ОНДІСЕ МЮ України судових експертиз № 3879 – 34 – 25 від 21.11.2025 вартістю 5088,96 грн., № 3880 – 34 – 25 від 21.11.2025 вартістю 4664,88 грн., № 3881 – 34 – 25 від 24.11.2025 вартістю 5088,96 грн., а також за проведення Миколаївського НДЕКЦ МВС України експертизи № КСЕ-19/115-25/20257 від 05.02.2026 вартістю 7131,20 грн., а разом 21974,00 грн. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ПАТ «НАСК «Оранта»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення – залишити без розгляду.
На підставі ч. 7 ст. 128 КПК України роз`яснити потерпілому ОСОБА_4 , що оскільки його позов залишено без розгляду, він має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь  ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_9 ) 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 2388 (дві тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правничу допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити за необґрунтованістю.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою з моменту вручення копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити сторонам. 

Суддя ОСОБА_1