23.04.2026  Справа № 363/4034/25 

РІШЕННЯ
Іменем України
23 квітня 2026 року м. Вишгород 

Вишгородський районний суд Київської області у складі:
Головуючого судді – Рукас О.В.;
за участю секретаря судових засідань – Галай О.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 19.03.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання фінансового кредиту № 32468-03/2024, за змістом якого ТОВ «Аванс Кредит» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на погоджених сторонами умовах, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 15 180 грн. 70 коп.
19.11.2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 191124/2, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 15 180,70 грн., з яких 7 316 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7 864,70 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. 
Також, 09.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 2969131, за змістом якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на погоджених сторонами умовах, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 17 922 грн. 
08.10.2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали додаткову угоду до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 17 922 грн., з яких 5 800 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 16,82 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом; 11 600 грн. - заборгованість за пенею; 505,18 грн. – комісія за надання позики. 
Крім того, 26.06.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 79387742, за змістом якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на погоджених сторонами умовах, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 22 796 грн. 
26.11.2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали додаткову угоду № 44 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 22 796 грн., з яких 7 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 2 310 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом; 13 486 грн. - заборгованість за пенею. 
Також, 19.12.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 0996457582, за змістом якого ТОВ «Інфінанс» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на погоджених сторонами умовах, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 14 437,99 грн. 
22.06.2022 року ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 22/06-22, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 144 374,99 грн., з яких 9 999,99 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 134 375 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом.
Крім того, 16.01.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання фінансового кредиту №2376413535/616223, за змістом якого між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на погоджених сторонами умовах, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 15 500 грн. 
09.12.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 09122021, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 15 500 грн., з яких 4 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 11 500 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. 
З урахуванням вищевикладеного ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за вказаними кредитними договорами у розмірі 215 773,69 грн. та судові витрати. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.
Ухвалою суду від 26.08.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Разом з позовною заявою представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань повідомлявся в належний процесуальний спосіб, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду в його електронний кабінет та за зареєстрованим місцем проживання.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Дончак Д.М. в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань повідомлявся в належний процесуальний спосіб, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду в його електронний кабінет.
Відповідач та його представник є зареєстрованими користувачем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та мають електронні кабінети.
Судові повістки про виклик для розгляду цієї справи на 23.04.2026 року о 14 год. 00 хв., направлено до електронного кабінету відповідача та його представника через ЄСІТС відповідно до ч. 5 ст. 14 ЦПК України.
Згідно довідки про доставку електронного документа відповідачу ОСОБА_1 повістку доставлено 09.04.2026 року о 06 год. 54 хв. 
Також, згідно довідки про доставку електронного документа відповідачу представнику відповідача – адвокату Дончак Д.М. повістку доставлено 09.04.2026 року о 06 год. 54 хв. 
Відтак, в розумінні вимог ст. 128, 130 ЦПК України, такі повістки вважаються доставленими належним чином.
Отже, відповідач та його представник є належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Таким чином, судом встановлено, що право вимоги первісних кредиторів до ОСОБА_1 , яке виникло з кредитних договорів № 32468-03/2024 від 19.03.2024 року, № 2969131 від 09.07.2024 року, № 79387742 від 26.06.2024 року, № 0996457582/3 від 19.12.2020 року та № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року, на підставі укладених договорів факторингу перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Судом встановлено, що 19.03.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання фінансового кредиту № 32468-03/2024. Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису W1561.
Відповідно до умов кредитного договору № 32468-03/2024 від 19.03.2024 року сторонами погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту – 10 000 грн. 00 коп., яку ОСОБА_1 зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування – 120 днів. Кінцева дата погашення кредиту - 16.07.2024 року. За користування кредитом товариством нараховуються проценти в розмірі 2,50 % та застосовується у межах строку кредитування. Кредит клієнту надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. 
Положення кредитного договору містять відомості щодо реальної вартості наданого кредиту, реальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 .
Таким чином, судом встановлено, що 19.03.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 на підставі укладеного договору виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах.
З квитанції з системи іPAY судом встановлено, що ТОВ «Аванс Кредит» на виконання умов кредитного договору 19.03.2024 року здійснило переказ грошових коштів у сумі 10 000 грн. 00 коп. на електронний платіжний засіб відповідача (номер транзакції в системі іPAY.ua – 359516538), зокрема на картку НОМЕР_1 .
Також, 05.01.2026 року на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.11.2015 року про витребування доказів, АТ «Державний ощадний банк України» повідомив, що в установі АТ «»Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито банківські рахунки, до яких емітовано банківські платіжні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 . 
Разом з тим, АТ «Ощадбанк» надано виписки про рух коштів за вказаними банківськими картками, з яких відслідковується, що 21.03.2024 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_4 здійснено перерахунок коштів у розмірі 10 000 грн.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму грошових коштів у якості кредиту.
З розрахунку заборгованості, наданого за період з 19.03.2024 року по 16.07.2024 року, судом встановлено, що на момент продажу кредиту заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складала 15 180 грн. 70 коп., з яких: 7 316 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7 864 грн. 70 коп. – заборгованість за відсотками.
Разом з тим, судом встановлено, що 19.11.2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 191124/2, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 15 180,70 грн., з яких 7 316 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7 864,70 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. 
19.11.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року. 
Платіжною інструкцією № 545 від 22.11.2024 підтверджується перерахування коштів в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року.
Відповідно до реєстру боржників до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги ТОВ «Аванс Кредит» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 32468-03/2024. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 15 180,70 грн., з яких 7 316 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 7 864,70 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. 
З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору № 32468-03/2024 від 19.03.2024 року з ОСОБА_1 , факт виконання кредиторами своїх зобов`язань з надання кредитних коштів у розмірі 10 000, факт порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення кредитів та сплати процентів, комісії, факт отримання права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 15 180 грн. 70 коп., з яких: 7 316 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7 864 грн. 70 коп. – заборгованість за відсотками.
Зважаючи на умови кредитування, визначені у кредитному договорі, суд погоджується з наданими розрахунками заборгованості, вважає їх правильними та обґрунтованими. Зворотного відповідачем не доведено.
Саме лише твердження відповідача ОСОБА_1 про невизнання позовних вимог, як і твердження про те, що кредитних коштів останній не отримував, на вимогах закону не ґрунтуються, жодними доказами в суді не підтверджено. 
Зазначені твердження в повній мірі спростовують долученими до матеріалів справи кредитним договором № 32468-03/2024 від 19.03.2024 року, квитанцією з системи іPAY, листом АТ «Ощадбанк» 46/12-11/2902/2026-БТ від 07.01.2026 року, договором факторингу № 191124/2, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжною інструкцією та реєстром боржників до договору факторингу. 
Також судом встановлено, що 09.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 2969131. Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 816313.
Відповідно до умов кредитного договору № 2969131 від 09.07.2024 року сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту – 5 800 грн. 00 коп., яку ОСОБА_1 зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування – 30 днів. Кінцева дата погашення кредиту - 07.08.2024 року. Кредит клієнту надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. 
Положення кредитного договору містять відомості щодо реальної вартості наданого кредиту, реальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 . 
Таким чином, судом встановлено, що 09.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 на підставі укладеного договору виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах.
З довідки судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов кредитного договору здійснило переказ грошових коштів у сумі 5 800 грн. 00 коп. на електронний платіжний засіб відповідача ОСОБА_1 , зокрема платіжну картку НОМЕР_1 .
Також, 05.01.2026 року на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.11.2015 року про витребування доказів, АТ «Державний ощадний банк України» повідомив, що в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито банківські рахунки, до яких емітовано банківські платіжні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 . 
Разом з тим, АТ «Ощадбанк» надано виписки про рух коштів за вказаними банківськими картками, з яких відслідковується, що 11.07.2024 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_4 здійснено перерахунок коштів у розмірі 5 800 грн.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму грошових коштів у якості кредиту.
З розрахунку заборгованості, наданого за період з 09.07.2024 року по 07.08.2024 року, судом встановлено, що на момент продажу кредиту заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складала 17 922 грн., з яких: 5 800 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 16,82 грн.– заборгованість за відсотками, 505,18 грн.- комісія за надання позики, а також сума заборгованості за пенею – 11 600 грн.
Судом встановлено, що 08.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду № 41 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників.
08.10.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 33 від 08.10.2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 
Платіжною інструкцією № 476 від 11.10.2024 підтверджується перерахування коштів в якості оплати за відступлення права вимог згідно додаткової угоди № 41 від 08.10.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 
Відповідно до реєстру боржників до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2969131 від 09.07.2024 року. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 17 922 грн., з яких: 5 800 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 16,82 грн.– заборгованість за відсотками, 505,18 грн.- комісія за надання позики, а також сума заборгованості за пенею – 11 600 грн.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору № 2969131 від 09.07.2024 року з ОСОБА_1 , факт виконання кредиторами своїх зобов`язань з надання кредитних коштів у розмірі 5 800 грн., факт порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення кредитів та сплати процентів, комісії, факт отримання права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 6 322 грн., з яких: 5 800 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 16,82 грн.– заборгованість за відсотками, 505,18 грн.- комісія за надання позики.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями, суд вважає що слід зазначити наступне.
Суд зазначає, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2969131 від 09.07.2024 року вбачається, що відповідачу було проведено нарахування штрафів з 08.08.2024 року по 16.09.2024 року в загальній сумі 11 600 грн.
Водночас, безвідносно до означеного, з огляду на імперативні приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зважаючи на воєнний стан в Україні, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцяти денний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, вимоги про стягнення із відповідача штрафів, зокрема суми заборгованості за пенею за кредитним договором № 2969131 від 09.07.2024 року у розмірі 11 600 грн. задоволенню не підлягають, коли з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 6 322 грн., з яких: 5 800 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 16,82 грн.– заборгованість за відсотками, 505,18 грн.- комісія за надання позики.
Твердження відповідача ОСОБА_1 про невизнання позовних вимог, як і твердження про те, що кредитних коштів останній не отримував, на вимогах закону не ґрунтуються, жодними доказами в суді не підтверджено. 
Зазначені твердження в повній мірі спростовують долученими до матеріалів справи кредитним договором № 2969131 від 09.07.2024 року, довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 20.06.2025 року, листом АТ «Ощадбанк» 46/12-11/2902/2026-БТ від 07.01.2026 року, договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та додатковою угодою до нього № 41 від 08.10.2024 року , актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжною інструкцією та реєстром боржників до договору факторингу. 
Також судом встановлено, що 26.06.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 79387742. Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 68047.
Відповідно до умов кредитного договору № 79387742 від 26.06.2024 року сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту – 7 000 грн. 00 коп., яку ОСОБА_1 зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування – 30 днів. Кінцева дата погашення кредиту - 25.07.2024 року. Кредит клієнту надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. 
Положення кредитного договору містять відомості щодо реальної вартості наданого кредиту, реальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 . 
Таким чином, судом встановлено, що 26.06.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 на підставі укладеного договору виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах.
З довідки судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов кредитного договору здійснило переказ грошових коштів у сумі 7 000 грн. 00 коп. на електронний платіжний засіб відповідача ОСОБА_1 , зокрема платіжну картку НОМЕР_1 .
Також, 05.01.2026 року на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.11.2015 року про витребування доказів, АТ «Державний ощадний банк України» повідомив, що в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито банківські рахунки, до яких емітовано банківські платіжні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 . 
Разом з тим, АТ «Ощадбанк» надано виписки про рух коштів за вказаними банківськими картками, з яких відслідковується, що 28.06.2024 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_4 здійснено перерахунок коштів у розмірі 7 000 грн.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму грошових коштів у якості кредиту.
З розрахунку заборгованості, наданого за період з 26.06.2024 року по 25.07.2024 року, судом встановлено, що на момент продажу кредиту заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складала 22 796 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 2 310 грн.– заборгованість за відсотками; 13 486 грн.- заборгованість за пенею.
Судом встановлено, що 26.11.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду № 44 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників.
26.11.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 
Платіжною інструкцією № 552 від 29.11.2024 підтверджується перерахування коштів в якості оплати за відступлення права вимог згідно додаткової угоди № 44 від 26.11.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 
Відповідно до реєстру боржників до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 79387742. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 22 796 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 2 310 грн.– заборгованість за відсотками; 13 486 грн.- заборгованість за пенею.
Відтак, на підставі вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору № 79387742 від 26.06.2024 року з ОСОБА_1 , факт виконання кредиторами своїх зобов`язань з надання кредитних коштів у розмірі 7 000 грн., факт порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення кредитів та сплати процентів, комісії, факт отримання права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 7 630 (сім тисяч шістсот тридцять) гривень, з яких: 7 000 (сім тисяч) гривень – заборгованість за тілом кредиту, 630 (шістсот тридцять) гривень – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями, суд вважає що слід зазначити наступне.
Суд зазначає, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 79387742 від 26.06.2024 року вбачається, що відповідачу було проведено нарахування пені з 26.11.2024 року по 31.05.2025 року в загальній сумі 13 486 грн.
Водночас, безвідносно до означеного, з огляду на імперативні приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зважаючи на воєнний стан в Україні, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцяти денний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, вимоги про стягнення із відповідача штрафів, зокрема суми заборгованості за пенею за кредитним договором № 79387742 від 26.06.2024 року у розмірі 13 486 грн. задоволенню не підлягають. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, визначені в договорі позики № 79387742 від 26.06.2024 року, враховуючи погоджений строк кредитування, типи та розміри процентних ставок і порядок їх застосування, судом встановлено, що нарахування відсотків було проведено по-за межами строків узгоджених в договорі.
Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачем дій на пролонгацію строку кредиту.
За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 2 310 гривень.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.
Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та процентів і прострочених процентів.
Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв.
У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору.
За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування, який сторонами пролонгований не був.
Передбачений розмір процентів від суми кредиту 7 000 грн складає 630 грн.
Таким чином, за 30 днів відсотки мали бути нараховані у розмірі 630 грн.
Разом, заборгованість позивача станом дату закінчення строку дії кредитування становила 7 630 грн (7 000,00 грн. тіла кредиту + 630,00 грн. нарахованих відсотків).
Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 7 630 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 630 грн.– заборгованість за відсотками.
Твердження відповідача ОСОБА_1 про невизнання позовних вимог, як і твердження про те, що кредитних коштів останній не отримував, на вимогах закону не ґрунтуються, жодними доказами в суді не підтверджено. 
Зазначені твердження в повній мірі спростовують долученими до матеріалів справи договором позики № 79387742 від 26.06.2024 року, довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 20.06.2025 року, листом АТ «Ощадбанк» 46/12-11/2902/2026-БТ від 07.01.2026 року, договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та додатковою угодою до нього № 44 від 26.11.2024 року , актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжною інструкцією та реєстром боржників до договору факторингу. 
Також, судом встановлено, що 19.12.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 0996457582. Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W.
Відповідно до умов кредитного договору № 0996457582 від 19.12.2020 року сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту – 10 000 грн. 00 коп., яку ОСОБА_2 зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування – 29 днів. Кінцева дата погашення кредиту - 15.01.2021 року. Кредит клієнту надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. 
Положення кредитного договору містять відомості щодо реальної вартості наданого кредиту, реальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 . 
Таким чином, судом встановлено, що 19.12.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 на підставі укладеного договору виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах.
З квитанції судом встановлено, що ТОВ «Інфінанс» на виконання умов кредитного договору 19.12.2020 року здійснило переказ грошових коштів у сумі 10 000 грн. 00 коп. на електронний платіжний засіб відповідача ОСОБА_1 , зокрема платіжну картку НОМЕР_3 .
Також, 05.01.2026 року на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.11.2015 року про витребування доказів, АТ «Державний ощадний банк України» повідомив, що в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито банківські рахунки, до яких емітовано банківські платіжні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 . 
Разом з тим, АТ «Ощадбанк» надано виписки про рух коштів за вказаними банківськими картками, з яких відслідковується, що 22.12.2020 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_5 здійснено перерахунок коштів у розмірі 10 000 грн.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму грошових коштів у якості кредиту.
З розрахунку заборгованості, наданого за період з 19.12.2020 року по 22.06.2022 року, судом встановлено, що на момент продажу кредиту заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складала 144 374,99 грн., з яких: 9 999,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 134 375 грн.– заборгованість за відсотками.
Судом встановлено, що 22.06.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Інфінанс» укладено договір факторингу № 22/06-22 від 22.06.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Інфінанс», а ТОВ «Інфінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників.
22.06.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 22/06/22 від 22.06.2022 року. 
Платіжним дорученням № 18420 від 24.06.2022 підтверджується перерахування коштів в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 22/06/22 від 22.06.2022 року. 
Відповідно до реєстру боржників до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги ТОВ «Інфінанс» до ОСОБА_1 за договором позики № 0996457582. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 144 374,99 грн., з яких: 9 999,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 134 375 грн.– заборгованість за відсотками. 
Відтак, на підставі вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору № 0996457582 від 19.12.2020 року з ОСОБА_1 , факт виконання кредиторами своїх зобов`язань з надання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн., факт порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення кредитів та сплати процентів, комісії, факт отримання права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 12 974 (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) коп., з яких: 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) коп. – заборгованість за тілом кредиту, 2975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд вважає що слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, визначені в договорі позики № 0996457582 від 19.12.2020 року, враховуючи погоджений строк кредитування, типи та розміри процентних ставок і порядок їх застосування, судом встановлено, що нарахування відсотків було проведено по-за межами строків узгоджених в договорі.
Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачем дій на пролонгацію строку кредиту.
За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 134 375 гривень.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.
Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та процентів і прострочених процентів.
Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв.
У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору.
За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 29 денний строк кредитування, який сторонами пролонгований не був.
Передбачений розмір процентів від суми кредиту 10 000 грн складає 2 975 грн.
Таким чином, за 29 днів відсотки мали бути нараховані у розмірі 2 975 грн.
Таким чином, заборгованість позивача станом дату закінчення строку дії кредитування становила 12 974 (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) коп., з яких: 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) коп. – заборгованість за тілом кредиту, 2975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 12 974 (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) коп., з яких: 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) коп. – заборгованість за тілом кредиту, 2975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Твердження відповідача ОСОБА_1 про невизнання позовних вимог, як і твердження про те, що кредитних коштів останній не отримував, на вимогах закону не ґрунтуються, жодними доказами в суді не підтверджено. 
Зазначені твердження в повній мірі спростовують долученими до матеріалів справи договором позики № 0996457582 від 19.12.2020 року, квитанцією про сплату, листом АТ «Ощадбанк» 46/12-11/2902/2026-БТ від 07.01.2026 року, договором факторингу № 22/06-22 від 22.06.2022 року, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжною інструкцією та реєстром боржників до договору факторингу. 
Крім того, судом встановлено, що 16.01.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання фінансового кредиту № 2376413535/616223. Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R46618.
Відповідно до умов кредитного договору № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту – 4 000 грн. 00 коп., яку ОСОБА_1 зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування – 30 днів. Кінцева дата погашення кредиту - 14.02.2021 року. Кредит клієнту надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта № НОМЕР_6 . 
Положення кредитного договору містять відомості щодо реальної вартості наданого кредиту, реальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 . 
Таким чином, судом встановлено, що 16.01.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 на підставі укладеного договору виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах.
30.03.2026 року на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.11.2015 року про витребування доказів, АТ «Райфайзен Банк» повідомив, що в банківська картка № НОМЕР_6 емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Разом з тим АТ «Райфайзен Банк» надано виписку про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_7 (банківська картка № НОМЕР_6 ), яка належить ОСОБА_1 за період з 16.01.2021 року по 21.01.2021 року. 
Так, зі змісту виписки АТ «Райфайзен Банк» вбачається, що 17.01.2021 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_7 (банківська картка № НОМЕР_6 ) здійснено перерахунок коштів у розмірі 4 000 грн.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму грошових коштів у якості кредиту.
З розрахунку заборгованості, судом встановлено, що на момент продажу кредиту заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складала 15 550 грн., з яких: 4 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 500 грн.– заборгованість за відсотками.
Судом встановлено, що 09.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено договір факторингу № 09122021 від 09.12.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», а ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників.
09.12.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 09122021 від 09.12.2021 року. 
Платіжним дорученням № 17818 від 15.12.2021 підтверджується перерахування коштів в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 09122021 від 09.12.2021 року.
Відповідно до реєстру боржників до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 за договором фінансового кредиту № 2376413535/616223. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 15 500 грн., з яких: : 4 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 500 грн.– заборгованість за відсотками.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року з ОСОБА_1 , факт виконання кредиторами своїх зобов`язань з надання кредитних коштів у розмірі 4 000 грн., факт порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення кредитів та сплати процентів, комісії, факт отримання права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, з яких: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.– заборгованість за тілом кредиту, 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд вважає що слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, визначені в договорі позики № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року, враховуючи погоджений строк кредитування, типи та розміри процентних ставок і порядок їх застосування, судом встановлено, що нарахування відсотків було проведено по-за межами строків узгоджених в договорі.
Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачем дій на пролонгацію строку кредиту.
За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 11 500 гривень.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.
Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та заборгованості за процентами.
Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв.
У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору.
За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування, який сторонами пролонгований не був.
Передбачений розмір процентів від суми кредиту 4 000 грн складає 3 000 грн.
Таким чином, за 30 днів відсотки мали бути нараховані у розмірі 3 000 грн.
Отже, заборгованість позивача станом дату закінчення строку дії кредитування становила 7 000 (сім тисяч) гривень, з яких: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.– заборгованість за тілом кредиту, 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, з яких: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.– заборгованість за тілом кредиту, 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Твердження відповідача ОСОБА_1 про невизнання позовних вимог, як і твердження про те, що кредитних коштів останній не отримував, на вимогах закону не ґрунтуються, жодними доказами в суді не підтверджено. 
Зазначені твердження в повній мірі спростовують долученими до матеріалів справи договором про надання фінансового кредиту № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року, листом АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/5292-БТ від 26.03.2026 року, договором факторингу № 09122021 від 09.12.2021 року, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжною інструкцією та реєстром боржників до договору факторингу. 
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням повного задоволення позовних вимог в частині кредитного договору № 32468-03/2024 від 19.03.2024 року, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 . 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в частині кредитного договору № 2969131 від 09.07.2024 року, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 068 грн. 28 коп. 
Також, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в частині кредитного договору № 79387742 від 26.06.2024 року, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 013 грн. 47 коп. 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в частині кредитного договору № 0996457582/3 від 19.12.2020 року, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 272 грн. 52 коп. 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в частині кредитного договору № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 367 грн. 44 коп. 
На підставі викладеного суду доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) суму заборгованості за кредитним договором № 32468-03/2024 від 19.03.2024 року у загальному розмірі 15180 (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 70 коп., з яких: 7 316 (сім тисяч триста шістнадцять) гривень 00 коп.– заборгованість за тілом кредиту, 7864 (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 70 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) суму заборгованості за кредитним договором № 2969131 від 09.07.2024 року у загальному розмірі 6 322 (шість тисяч триста двадцять дві) гривні 00 коп., з яких: 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) гривень – заборгованість за тілом кредиту, 16 (шістнадцять) гривень 82 (вісімдесят дві) коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 505 (п`ятсот п`ять) гривень 18 (вісімнадцять) коп. – комісія за надання позики. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 068 (одну тисячу шістдесят вісім) гривень 28 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) суму заборгованості за кредитним договором № 79387742 від 26.06.2024 року у загальному розмірі 7 630 (сім тисяч шістсот тридцять) гривень, з яких: 7 000 (сім тисяч) гривень – заборгованість за тілом кредиту, 630 (шістсот тридцять) гривень – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 013 (одну тисячу тринадцять) гривень 47 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) суму заборгованості за кредитним договором № 0996457582 від 19.12.2020 року у загальному розмірі 12 974 (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) коп., з яких: 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) коп. – заборгованість за тілом кредиту, 2975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 272 (двісті сімдесят дві) гривні 52 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) суму заборгованості за кредитним договором № 2376413535/616223 від 16.01.2021 року у загальному розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, з яких: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.– заборгованість за тілом кредиту, 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 367 (одна тисяча триста шістдесят сім) гривень 44 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 28.04.2026 року. 
Позивач:
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ: 35625014) 
Відповідач:
ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головуючий суддя О.В. Рукас