ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 706/211/22		
Провадження № 22-з/821/55/26		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.
суддів Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Руденко А.О.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Кучер Юлія Вікторівна
відповідачі: Уманська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області
представник Сухецької Л.В.: адвокат Задояний Юрій Вікторович
треті особи: Христинівська міська територіальна громада, ОСОБА_3  

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Задояного Юрія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кучер Юлії Вікторівни на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Христинівська міська територіальна громада, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення органу державної влади, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Христинівська міська територіальна громада, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення органу державної влади, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Кучер Ю.В. оскаржила його в апеляційному порядку.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу було задоволено частково, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2024 року - скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Христинівської РДА від 20 жовтня 2005 року № 210 «Про надання в приватну власність земель за правом на земельну частку (пай)» в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки за № НОМЕР_1 площею 1,72 га та розпорядження від 08 лютого 2006 року № 28 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 20 жовтня 2005 року № 210 «Про надання у приватну власність земель за правом на земельну частку (пай)» в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки за № НОМЕР_2 площею 1,72 га.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 626278, що виданий ОСОБА_4 на підставі розпорядження Христинівської РДА від 08 лютого 2006 року № 28.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 серпня 2014 року № 3228 на земельну ділянку з кадастровим номером 7124681000:03:002:0003, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л. М.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
У червні 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2024 року.
Постановою Верховного Суду від 21 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
За наслідками нового перегляду справи в суді апеляційної інстанції, постановою Черкаського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучер Ю.В. - залишено без задоволення, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2024 року - залишено без змін.
04 травня 2026 року від представника ОСОБА_2 – адвоката Задояного Ю.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі з приводу відшкодування судового збору та витрат на правничу допомогу, понесених в суді касаційної та апеляційної інстанцій. Загальний розмір понесених витрат складає 19 954,40 грн. 
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано: ордер серії СА №1154380 від 16 березня 2026 року; копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 16 березня 2026 року; копію Акту виконаних робіт про надання професійної правничої допомоги від 30 квітня 2026 року; копії квитанцій про оплату правничої допомоги на загальну суму 14 000,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що заява представника ОСОБА_2 – адвоката Задояного Ю.В. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами нового розгляду справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучер Ю.В. залишено без задоволення, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2024 року залишено без змін, то судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції та при новому розгляді в апеляційному суді, підлягають розподілу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою сплачено судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 5954,40 грн.
Враховуючи часткове задоволення Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судового збору за подачу касаційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог (50%) у розмірі 2977,20 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката Задояного Ю.В. в суді касаційної та апеляційної інстанцій, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною /третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції представником ОСОБА_2 - адвокатом Задояним Ю.В. надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 10 червня 2024 року; копію Акту виконаних робіт від 21 червня 2024 року на суму 7000 грн. та квитанцію про оплату послуг на суму 7000 грн.
З вказаного Договору вбачається, що адвокат Задояний Ю.В. зобов`язується надати професійну правничу допомогу ОСОБА_2 , яка полягає у складенні касаційної скарги на рішення Черкаського апеляційного суду у справі №706/211/22 для подання до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Гонорар складає 7000 грн.
Колегія суддів, проаналізувавши надані адвокатом Задояним Ю.В. докази на підтвердження понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції, встановила, що останньою дійсно були понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, а розмір таких витрат складає 7 000,00 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами.
Разом з тим, з урахуванням часткового задоволення вимог касаційної скарги (50%), колегія суддів вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 3500 грн.
Також на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, адвокатом Задояним Ю.В. надані такі докази: ордер серії СА №1154380 від 16 березня 2026 року; копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 16 березня 2026 року; копію Акту виконаних робіт про надання професійної правничої допомоги від 30 квітня 2026 року та квитанцію про оплату послуг на суму 7000 грн.
Згідно умов вищевказаного Договору, адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу ОСОБА_2 під час розгляду цивільної справи №№706/211/22 в суді апеляційної інстанції, за яку гонорар адвоката складає 7000,00 грн.
Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: - має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21); - з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у справі № 910/11903/23.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Приймаючи до уваги надані представником ОСОБА_2 – адвокатом Задояним Ю.В. докази, ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення від 30 квітня 2026 року, а також враховуючи принципи співмірності та критерії розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної адвокатом роботи під час нового перегляду апеляційним судом справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру таких витрат та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 500,00 грн.
Отже, заява сторони відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 270, 367, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Задояного Юрія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кучер Юлії Вікторівни на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Христинівська міська територіальна громада, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення органу державної влади, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав – задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2977,20 грн. та витрати за надану правову допомогу у суді касаційної та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 7000 грн.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко