З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2026  	Справа №607/8518/25 Провадження №2/607/1657/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування,  ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських (материнських) прав та
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
25 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Молень Р.Б. – звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради (далі – УСМПЗД ТМР) як органу опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_2 батьківських (материнських) прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Адвокат акцентує увагу на тому, що упродовж останніх кількох років траплялися випадки, коли ОСОБА_2 неналежно ставилась до виконання батьківських (материнських) обов`язків щодо догляду та виховання спільної дитини, про що також свідчить відповідь УСМПЗД ТМР, в якій зазначено, що у 2016 та 2017 роках мали місце випадки неналежного догляду відповідачкою за дочкою. 
Крім того, представник позивача зазначає, що позивача на початку 2025 року було мобілізовано до служби Збройних Сил України (далі також – ЗСУ), він відбув до місця проходження військової підготовки. Після його мобілізації та припинення спільного проживання сторін, донька ОСОБА_4 залишилась жити разом із матір`ю, однак ОСОБА_1 продовжував піклуватись про свою дочку та утримувати її матеріально.
У позові наголошено, що на сьогоднішній день ОСОБА_2 не виконує батьківські (материнські) обов`язки належним чином, не піклується про навчання дитини, не слідкує за її зовнішнім виглядом та станом здоров`я, не забезпечує належного харчування, здорового режиму сну та відпочинку. Також, відповідачка регулярно вживає алкогольні напої та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не приділяє дитині належної уваги або жорстоко поводиться з нею. Найближчими родичами, які на час відсутності позивача продовжили піклуватись про дочку, є його племінниці (дочки рідної сестри ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які звертались до УСМПЗД ТМР, де наразі перебуває на розгляді справа про примусове відібрання ОСОБА_3 у матері та влаштування дитини у ОСОБА_6 у зв`язку із невиконанням матір`ю батьківських (материнських) обов`язків. Також на ОСОБА_2 було складено протокол за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 
Відтак, резюмує у позові адвокат, відповідачка не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не піклується про малолітню ОСОБА_3 та систематично вчиняє дії, які несуть серйозну загрозу розвитку та здоров`ю дитини, водночас, ОСОБА_1 у змозі самостійно виховувати дочку та піклуватись про її розвиток, оскільки наразі є військовослужбовцем, має гарантоване грошове забезпечення, окрім того, має власне житло, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування,  ІНФОРМАЦІЯ_1 своїм правом на надання суду пояснень не скористалися.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2025 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протокольною ухвалою від 05 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.
Під час судового розгляду 27 березня 2026 року суд з`ясував думку дитини – ОСОБА_3 , яка зазначила, що вона проживає зі своєю матір`ю, стосовно можливості позбавлення відповідачки батьківських (материнських) прав надала відповідь, яку суд не може безумовно розцінити як згоду на позбавлення матері батьківських прав, з огляду на вік та емоційний стан дитини, також зазначила, що бажає, щоб її вихованням займався її батько. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Молень Р.Б. в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак адвокат подав заяву про розгляд справи без їх участі, у якій також висловив прохання позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.
У судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: УСМПЗД ТМР, як орган опіки та піклування, Кінологічний навчальний центр ДПС України не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Статтею 128 ЦПК України унормовано особливості виклику учасників справи у судове засідання судовими повістками про виклик.
Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18).
Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьками якої зазначені: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_2 (мати), про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2040, місце реєстрації: Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 6).
13 квітня 2016 року та 11 травня 2017 року ОСОБА_2 написала письмову розписку та пояснення начальнику служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, в яких зобов`язувалась доглядати за своєю дочкою ОСОБА_4 , не зловживати спиртними напоями, створити відповідні умови для її проживання, змінити свій стиль життя щодо дитини, підтримувати належну чистоту у квартирі (а.с. 29, 30).
Актами обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , від 23 вересня 2015 року, від 11 квітня 2016 року, від 21 лютого 2017 року та від 09 березня 2017 року, встановлено: в квартирі брудно, розкидані речі, мати не приділяє належної уваги донці, не створила належних умов для проживання дитини, попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с. 31 – 33, 35).
Відповідно до листа Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 07 липня 2017 року №12723, в якому вказано, що на ОСОБА_2 складалося два адміністративні протоколи за статтею 183 та частиною першою статті 184 КУпАП (а.с. 28).
Як вказано у характеристиці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованки молодшої групи № 4 ДНЗ № 22, складеної ТДНЗ №22 Тернопільської міської ради, ОСОБА_8 відвідує дитячий садочок з вересня 2016 року. У садочок приводять і забирають почергово обоє батьків, однак, мав місце випадок коли мама не змогла вчасно ввечері забрати дитину, на зв`язок із вихователем не виходила, довелось зв`язуватись із батьком, який був на роботі і він вирішив цю ситуацію. Дитина любить бувати в дитячому садку, завжди акуратна і доглянута. У дівчинки сформовано доброзичливе ставлення до дітей, не конфліктує і адекватно реагує на зауваження. Батьки за садочок оплачують вчасно та цікавляться розвитком їхньої дитини (а.с. 34).
Наказом служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 20 квітня 2016 року № 35 постановлено на облік ОСОБА_9 , та наказом служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 24 січня 2018 року № 10 знято з обліку неповнолітніх (а.с. 36).
Згідно повідомлення/інформації від 10 січня 2025 року про сім`ю/особу, яка перебуває у складних життєвих обставинах, на матір ОСОБА_2 складено протокол за частиною першою статті 184 КУпАП (а.с. 27), що також підтверджується адміністративними матеріалами, наданими Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області супровідним листом від 23 лютого 2025 року № 28586-2025 (а.с. 37 – 43).
Як вказано у акті обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениці 6-А класу, складеного 14 січня 2025 року комісією Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11, за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті обстеження встановлено, що дитина проживає із матір`ю ОСОБА_2 (яка є домогосподаркою) та батьком ОСОБА_1 (зі слів матері, проходить військову службу за призовом під час мобілізації). Сім`я проживає в однокімнатній квартирі. На момент перевірки було виявлено, що санітарно-гігієнічний стан квартири незадовільний. Під час обстеження з`ясовано, що сім`я потребує матеріальної допомоги. Висновки комісії: родина не забезпечена всім необхідним для гідного навчання та виховання дитини (а.с. 25).
Актом обстеження умов проживання від 16 січня 2025 року, складеного УСМПЗД ТМР, за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання незадовільні, у квартирі не створені належні умови для виховання та розвитку дитини (а.с. 26).
У характеристиці, виданій Тернопільською загальноосвітньою школою І-III ступенів № 11 від 17 січня 2025 року № 15, ОСОБА_3 , є ученицею 6-А класу, у школі навчається із четвертого класу. За два роки навчання проявила себе як вихована, спокійна, співчутлива та товариська учениця. Навчається на низькому, середньому та достатньому рівнях. Рівень навчання може бути значно вищим, але ОСОБА_4 часто була відсутньою у першому семестрі із різних причин. На телефонні дзвінки завжди відповідав батько ОСОБА_1 , саме він проявляв зацікавлення успіхами у навчанні ОСОБА_4 та питаннями, які виникали у класному колективі. Дівчинка завжди мала все необхідне для навчання та ніколи не жалілася на відсутність будь-якого шкільного приладдя (а.с. 24).
Відповідно до листа Тернопільської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів № 11 Тернопільської міської ради від 20 січня 2025 року № 16, класний керівник 6-А класу ОСОБА_10 звернулася із доповідною запискою стосовно ОСОБА_3 , у якій зазначено, що до неї через месенджер «Viber» звернулась ОСОБА_11 (двоюрідна сестра учениці) із повідомленням про те, що ОСОБА_4 буде проживати з нею, оскільки батько дитини, ОСОБА_1 , призваний по мобілізації до лав ЗСУ, а мати перебуває постійно у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 23).
Згідно з листом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 22 січня 2025 року № 12113-2025, за період з 2018 року по теперішній час щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 71615 від 10 січня 2025 року за частиною першою статті 184 КУпАП (а.с. 21).
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради «Про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 29 січня 2025 року № 39 вирішено: 1) тимчасово влаштувати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ю двоюрідної сестри ОСОБА_12 ; 2) попереджено ОСОБА_2 про неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 ; 3) зобов`язано ОСОБА_2 добросовісно виконувати батьківські обов`язки, не зловживати алкоголем, створити належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини; 4) зобов`язано ОСОБА_2 пройти курс лікування від алкогольної залежності, налагодити контакт із дитиною, брати участь у її вихованні (а.с. 18, 19).
Наказом УСМПЗД ТМР «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30 січня 2025 року № 24 тимчасово влаштовано малолітню дитину ОСОБА_3 в сім`ю двоюрідної сестри ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , на одну житлову площу, строком шість місяців (а.с. 20).
Згідно листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 04 лютого 2025 року № 18860-2025 10 січня 2025 року до них надійшло повідомлення ОСОБА_11 про те, що зникла дитина ОСОБА_3 жительки АДРЕСА_4 , мати зловживає алкогольними напоями. В ході реагування на це повідомлення було встановлено, що дитина перебувала за місцем проживання. Також, в цей час мати ОСОБА_2 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі брудно, речі розкидані. На ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за частиною першою статті 184 КУпАП (а.с. 22).
Як убачається із характеристики, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І- III ступенів № 11 від 13 лютого 2025 року № 28, ОСОБА_3 є ученицею 6-А класу. У школі навчається із четвертого класу (2023 року). За два роки навчання проявила себе як вихована, спокійна, співчутлива та товариська учениця. Навчається на низькому, середньому та достатньому рівнях. На телефонні дзвінки у питаннях щодо навчання, поведінки, здоров`я та несистематичності відвідування школи Діаною відповідав завжди батько; він часто цікавився шкільним життям доньки. Із мамою ОСОБА_2 контакту не було, на батьківські збори батьки дитини не з`являлися (а.с. 15).
Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради від 20 лютого 2025 року № 01.1-04/202, дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 15 цього закладу. Декларація про вибір лікаря підписана 04 березня 2025 року із законним представником дитини ОСОБА_2 .. Із рапорту лікаря-педіатра відомо, що дитину на прийом до лікаря-педіатра здебільшого супроводжує батько, інколи обоє батьків (а.с. 16).
Відповідно до заяв свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , щодо позбавлення батьківських ОСОБА_2 , ці особи вказали, що вони є сусідами останньої, неодноразово чули суперечки, крики між матір`ю та дитиною, плач її доньки, використання матір`ю нецензурної лексики у бік дочки. ОСОБА_16 після алкогольного сп`яніння закривалась вдома та донька ОСОБА_4 не могла потрапити до квартири. ОСОБА_2 веде неналежний спосіб життя та постійно перебуває у нетверезому стані, внаслідок чого, дитина неодноразово перебувала у неналежному зовнішньому вигляді. Крім того, Діана неодноразово ночувала у цих осіб (а.с. 7 – 9).
ОСОБА_1 належить 1/15 частка квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 233343659 від 19 листопада 2020 року (а.с. 44) та позивач зареєстрований за цією адресою (а.с. 45).
Згідно з витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 від 07 січня 2025 року № 14-ОС, ОСОБА_1 зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення: військовослужбовців запасу, які прибули для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з 07 січня 2025 року (а.с. 10).
Як убачається з витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 від 25 березня 2025 року № 145-ОС, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення: вибуває для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , 26 березня 2025 року (а.с. 109).
Платіжними інструкціями підтверджується, що ОСОБА_1 постійно перераховує грошові кошти ОСОБА_11 та ОСОБА_17 для належного утримання доньки ОСОБА_4 (а.с. 11 – 14).
Згідно з відповіддю відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 1185/28-03 від 28 липня 2025 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30 січня 2015 року по цей час (а.с. 72).
Як вказано у відповіді Комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради від 31 липня 2025 року № 2879/1, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 : 1) під динамічним спостереженням у лікаря-нарколога в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР не перебуває; 2) перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 16 серпня 2015 року по 04 вересня 2015 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан абстинеції неускладнений». Лікування проходило на анонімних умовах (а.с. 74, 76).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 жовтня 2025 року № 1418, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 86 – 91).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
2.2. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя).
Питання батьківства (материнства), інституту шлюбу та сім`ї, пріоритетності захисту інтересів дітей є стрижневими аспектами національної правової системи, що унормовані Сімейним кодексом України (далі – СК України), Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі – Закон № 2402), іншими актами законодавства України. На максимальний захист інтересів дітей спрямовано дію й низки міжнародних актів.
За принципом 6 Декларації прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини (далі – Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Статтею 9 Конвенції передбачено: держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1); держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3).
Частиною першої, другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
2.3. Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону № 2402).
Частиною першою статті 8 Закону № 2402 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону № 2402).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (частина перша); батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга); батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частина третя); батьки зобов`язані поважати дитину (частина четверта).
У частинах першій та третій статті 151 СК України зазначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно з частинами другою і четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
У пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 (далі – Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При цьому у пункті 18 Постанови звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно та ґрунтовно досліджувати наявні докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. 
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява № 39948/06) зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції»/«Gnahore v. France», №40031/98, пункт 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії»/«Scozzari & Giunta v. Italy», [GC], №39221/98 і № 41963/98, пункт 148, ЄСПЛ 2000-VIII).
Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує («mutatis mutandis», справа «Хазе проти Німеччини»/«Haase v. Germany», № 11057/02, пункт 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки»/«Wallova and Walla v. the Czech Republic», № 23848/04, пункт 72, від 26 жовтня 2006 року; «Гавелка та інші проти Чеської Республіки»/«Havelka and Others v. the Czech Republic», №23499/06, пункт 57, від 21 червня 2007 року).
З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії»/«K.A. v. Finland», № 27751/95, пункт 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Мозер проти Австрії»/«Moser v. Austria»), №12643/02, пункт 68, від 21 вересня 2006 року).
Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання («mutatis mutandis», ухвали у справах: «Шульц проти Польщі»/«Schultz v. Poland», № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини»/«Remmo and Uzunkaya v. Germany», № 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки»/«Polasek v. Czech Republic», № 31885/05, від 08 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (пункти 49 – 51).
Страсбурзький суд зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Відтак, суд констатує, що у кожній конкретній справі насамперед необхідно брати до уваги інтереси дитини, її право виховуватися у сім`ї за участі батька і матері; зростання дитини у сім`ї є найбільшим природним, традиційним способом її виховання й тільки встановивши, що перебування дитини під опікою її батьків (або окремо матері чи батька) несе реальну загрозу інтересам дитини, зважаючи на встановлені обставини справи, пов`язані з тривалим та систематичним нехтуванням батьками (матір`ю/батьком) своїми обов`язками, у якості виняткового заходу є прийнятним ухвалення рішення про позбавлення батьківських/материнських прав. 
2.4. Відповідно до сімейного законодавства позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який супроводжується настанням істотних юридичних наслідків як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою суттєві правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі Закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). 
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року (справа №185/9339/21) вказано, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
2.5. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як було зазначено, судом встановлено, що сторони проживали без реєстрації шлюбу, у якому народилася донька: ОСОБА_3 . Дитина зареєстрована та регулярно проживає з матір`ю (відповідачкою по справі).
Дитина у судовому засіданні вказала, що інколи проживає з матір`ю. На питання суду щодо її ставлення до можливості позбавлення матері батьківських (материнських) прав надала відповідь, з якої не можливо безумовно констатувати її бажання стосовно застосування судом такого крайнього заходу юридичного характеру.
Суд зауважує, що між дитиною та її матір`ю зберігається певний емоційний зв`язок, а дитина не проявила відстороненості чи байдужості щодо можливості позбавлення матері батьківських (материнських) прав. Навпаки, її реакція на поставлені запитання свідчила про небайдужість до долі матері та відсутність сформованого негативного ставлення до неї. Дитина зареєстрована за місцем проживання матері, незважаючи на факт тимчасового влаштування у сім`ї родичів, а під час судового розгляду повідомила, що регулярно проживає з матір`ю. Наведене, на думку суду, свідчить про те, що, незважаючи на наявні суттєві недоліки у виконанні відповідачкою батьківських обов`язків, остаточний розрив правового зв`язку між матір`ю та дитиною на цей час не відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Цей висновок зумовлений також тим, що матір дитини ОСОБА_2 проходила курс лікування від алкоголізму, на цей час під динамічним спостереженням у лікаря-нарколога в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР не перебуває, у березні 2025 року уклала відповідну декларацію з лікарем щодо ОСОБА_3 . У матеріалах справи наявний лише один випадок притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП, оскільки адміністративні матеріали, складені щодо неї у попередні роки, суд не враховує через сплив установленого законом строку, після закінчення якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, однак цей випадок притягнення до відповідальності не свідчить про систематичне ухилення нею від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. Крім того, згідно даними з Єдиного державного реєстру судових рішень за результатом розгляду таких матеріалів постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року (справа № 607/1024/25) відповідача було визнано винною у вчиненні цього адміністративного проступку, однак суд обмежився стягненням у виді попередження. 
Висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 жовтня 2025 року № 1418, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проте суд зауважує, що відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тож, суд вважає, що вказаний висновок є передчасним, а тому до уваги не бере, оскільки під час його складання працівниками соціальної служби не було проведено бесіди із ОСОБА_2 , у зв`язку з її лікуванням. Крім того, висновок органу опіки та піклування не містить належної оцінки обставин, які свідчать про збереження емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, не враховує позицію самої дитини, яка не підтримала позбавлення матері батьківських прав, а також не містить переконливого обґрунтування неможливості виправлення поведінки відповідачки без застосування такого крайнього заходу.
Відтак, суду не надано доказів, які б у своїй сукупності давали підстави для застосування такого виняткового заходу як позбавлення відповідачки батьківських (материнських) прав, а також однозначно свідчили б про неможливість зміни поведінки матері на краще. 
Суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав не має на меті покарання матері чи батька за неналежне виконання батьківських обов`язків. Основною метою такого заходу є захист найкращих інтересів дитини у випадках, коли подальше збереження правового зв`язку з одним із батьків суперечить цим інтересам. У цій справі суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що збереження такого зв`язку між відповідачкою та її малолітньою дитиною унеможливлює її належний розвиток. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Наведені обставини свідчать про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, однак самі по собі не є достатніми для висновку про наявність виключних підстав для застосування такого крайнього заходу сімейно-правової відповідальності, як позбавлення батьківських прав
Відтак, суд доходить висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських (материнських) прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.
Суд звертає увагу, що встановлені під час розгляду цієї справи обставини свідчать про необхідність відповідачці змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків щодо виховання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 .
3.2. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові – на позивача.
Враховуючи той факт, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських (материнських) прав відмовлено, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що підтверджується чеком № La_cTCve9gІ від 05 березня 2025 року (а.с. 1), судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на позивача. 
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 78, 133, 137, 141, 223, 247, 258 – 268, 273 – 274, 280 – 288, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування,  ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських (материнських) прав – відмовити.
2. Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків щодо виховання малолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та роз`яснити, що в разі ухилення від обов`язку по вихованню дитини вона може бути позбавлена батьківських (материнських) прав.
3. Покласти на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських (материнських) обов`язків.
4. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 .
5. Копію заочного рішення суду надіслати відповідачу.
6. Відповідач має право подати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
7. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
8. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
9. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. У такому випадку строк на апеляційне оскарження починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
10. Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
11. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ: 43459222, адреса місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка, 1, м. Тернопіль.
Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України, код ЄДРПОУ: 14321498, адреса місцезнаходження: вул. Львівська, 166, м. Великі Мости, Шептицький район, Львівська область.

  Головуючий суддя	  Т. І. Якімець