ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/21705/25	
Суддя І інстанції – Сластьон А.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» до Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 у справі 160/21705/25 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною відмову Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №897/25 від 02.06.2025.
Зобов`язано Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради надати всі документи та письмову інформацію, запитувані в інформаційному запиті Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №897/25 від 02.06.2025.
Зазначене рішення набрало законної сили 22 січня 2026 року.
04 лютого 2026 року Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій відповідач просить роз`яснити:
чи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 в частині зобов`язання надання всіх документів та письмової інформації, запитуваних в інформаційному запиті Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №897/25 від 02.06.2025, слід розуміти в контексті ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, щодо обов`язкового відшкодування запитувачам інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів.
Зазначена заява мотивована тим, що вирішити питання про надання копій всіх укладених охоронних договорів, з огляду на Закон України «Про доступ до публічної інформації» можливо лише після погодження здійснення оплати запитувачем інформації, проте, з резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 не вбачається такої вимоги, що прямо супереч ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та робить зміст резолютивної частини судового рішення незрозумілим, допускаючи кілька варіантів тлумачення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у задоволенні заяви Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради про роз`яснення судового рішення відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просило її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою роз`яснити:
чи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 в частині зобов`язання надання всіх документів та письмової інформації, запитуваних в інформаційному запиті Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №897/25 від 02.06.2025, слід розуміти в контексті ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, щодо обов`язкового відшкодування запитувачам інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для роз`яснення судового рішення. Вказує на те, що рішення у даній справі не виконано в тому числі у зв`язку з тим, що існує реальна ймовірність його неправильного виконання шляхом використання непередбачених законом видатків із місцевого бюджету. Також скаржник зазначає, що вирішити питання про надання копій всіх укладених охоронних договорів, з огляду на
Закон України «Про доступ до публічної інформації», можливо лише після погодження здійснення оплати запитувачем інформації (Позивачем у даній справі), проте, з резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 не вбачається такої вимоги, що прямо суперечить ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та робить зміст резолютивної частини судового рішення незрозумілим, допускаючи кілька варіантів тлумачення. На переконання скаржника, роз`яснення судового рішення у вказаній справі сприятиме розумінню суті рішення в частині необхідності дотримання ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Громадська організація «Платформа Громадський Контроль» просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої-третьої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За сталою практикою Верховного Суду необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Роз`яснено може бути рішення суду в разі, якщо без такого роз`яснення його складно виконати, оскільки має місце значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Водночас роз`яснення судового рішення за своєю правовою природою не може підміняти собою визначення способу його виконання чи містити інструкції щодо поведінки сторін. Його призначення полягає виключно в усуненні неясностей уже ухваленого рішення шляхом більш чіткого та зрозумілого викладення тих його положень, які допускають неоднозначне тлумачення.
Тобто, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Фактично роз`ясненням рішення є зазначення форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Так, резолютивною частиною рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 відповідача зобов`язано надати всі документи та письмову інформацію, запитувані в інформаційному запиті Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №897/25 від 02.06.2025. При цьому мотивувальна частина вказаного рішення містить вичерпні та чіткі правові висновки щодо порушень, допущених відповідачем під час розгляду запиту, зокрема, у частині відсутності обставин чи підстав, які б надавали право відповідачу на відмову в задоволенні запиту позивача на отримання запитуваних інформації та документів.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій справі є зрозумілою за своїм змістом і способом виконання: нею визначено як правову оцінку дій відповідача, так і належний спосіб захисту порушеного права - надати всі документи та письмову інформацію, запитувані в інформаційному запиті Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №897/25 від 02.06.2025. Резолютивна частина постанови не містить положень, які б ускладнювали її розуміння або допускали різні варіанти виконання.
Натомість подана Офісом охорони культурної спадщини Львівської міської ради заява про роз`яснення судового рішення фактично направлена на доповнення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 новими вказівками щодо порядку виконання, а саме в частині обов`язкового відшкодування запитувачам інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів.
Колегія суддів зауважує, що питання відшкодування витрат на копіювання та друк не було предметом судового розгляду при ухваленні рішення по суті спору та не знайшло свого відображення ні в її мотивувальній, ні в резолютивній частинах. 
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з висновками, що сформульовані у рішенні ЄСПЛ "BALAN v. The Republic of Moldova (No. 2)" (заява № 49016/10), яке головним чином стосується встановлення правомірності роз`яснення судового рішення, Суд зобов`язаний не допускати порушення принципу правової визначеності під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення. У цій справі ЄСПЛ вказав, що роз`яснення рішення, яке в результаті фактично змінює спосіб його виконання, виходить за межі звичайного тлумачення чи виправлення канцелярських або судових помилок, що має наслідки, несумісні з принципом юридичної визначеності, гарантовані статтею 6 Конвенції.
Відтак наведені скаржником доводи не можуть розцінюватися як роз`яснення змісту раніше ухваленого рішення, а свідчать про намагання відповідача отримати новий правовий висновок щодо прав та обов`язків сторін, що виходить за межі звичайного тлумачення чи виправлення канцелярських або судових помилок та порушує принцип правової визначеності.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заяви Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради про роз`яснення судового рішення у справі №160/21705/25.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення. 
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 16 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова