454/1411/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2026 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Адамович М. Я. , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 01.04.2026р. близько 18.54год. по вул.Курбаса,4 в м.Сокаль Шептицького району Львівської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Chevrolet Aveo» р.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проходив на місці зупинки, результат – 0,33. Від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я водій відмовився.
ОСОБА_1 подав заперечення, в яких своєї вини не визнав та зазначив, що він не вживав алкогольних напоїв, поліцейським не роз`яснено йому належним чином можливість пройти огляд в закладі охорони здоров`я та він не відмовлявся пройти такий огляд, а після оголошення результату тесту на місці зупинки йомі стало важко сприймати події з огляду на перенесений інфаркт. 
Також зазначив, що поліцейським не виявлено і не оголошено йому ознак алкогольного сп`яніння та результат тесту на місці зупинки транспортного засобу був незначним, з врахуванням похибки не свідчить про перебування в стані сп`яніння і його можна було спростувати шляхом проходження огляду в закладі охорони здоров`я у разі належного направлення поліцейським.
Дослідивши матеріали справи, доходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Так, частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пунктів 2 та 3 «Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно «Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності надано протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківку результатів проведення тесту, направлення до закладу охорони здоров`я, відеозапис.
З долученого до матеріалів справи відеозапису встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності поводився адекватно, спокійно та відповідно до подій, логічно та послідовно висловлювався, чітко відповідав на запитання поліцейського, його мова була чіткою та виразною.
Крім того, вимагаючи проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейський не зазначив ознак сп`яніння, які ним виявлено в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а лише запитав чи не вживала остання алкоголю, на що ОСОБА_1 категорично заперечив та впевнено погодився пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, запевнивши, що тверезий. Після визначення приладом стану сп`яніння ОСОБА_1 заперечив результат, запевняв, що нічого не вживав помітно. В свою чергу поліцейський зазначив: «або лікарня або протокол». Жодної відмови зі сторони ОСОБА_1 від слідування до закладу охорони здоров`я на відеозаписі не зафіксовано.
Слід зазначити, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таких дій та категоричних заперчувальних висловлювань зі сторони ОСОБА_1 не було.
Зазначене свідчить про те, що поліцейським не було належним та доступним способом роз`яснено останньому можливості пройти огляд в закладі охорони здоров`я та наслідків відмови і такої відмови не було. 
Окрім того, з наданих ОСОБА_1 медичних документів встановлено, що нещодавно він переніс інфаркт та в нього дійсно кардіосклероз, гіпертонічна хвороба та інші кардіологічні захворювання. 
Відповідно до ст.1 Закону Укарїни «Про національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно частин 1 та 2 ст.7 Закону Укарїни «Про національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.
В той же час, дії поліцейського в даному випадку не можна розцінювати як такі, що спрямовані на запобігання вчиненню правопорушення, а навпаки, створення умов, які зумовлюють складання протоколу за наявності формально створених обставин, зокрема висловлення вимоги пройти огляд без виявлених явних ознак алкогольного сп`яніння, неналежне направлення на огляд в заклад охорони здоров`я та складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я.
Враховуючи зазначені обставини, незначний показник результату огляду на стан сп`яніння на місці зупинки (0,33 проміле) в порівнянні з визначеним Віденською конвенцією «Про дорожній рух» максимальним рівнем 0,25 проміле, а також передбаченою похибкою газоаналізатора, суд дійшов висновку що в діях особи, яка притягається до адміністратвиної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
В свою чергу, слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Карелін проти Росії, пункт 54 справи „Озеров проти Росії, пункти 44-45 справи „Кривошапкін проти Росії).
У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе „функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає „обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.247, 283-284 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Сокальського районного суду.
Постанова може бути оскаржена прокурором в той самий строк, у випадках, передбачених ч.5 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: М. Я. Адамович