Справа № 559/3792/24
Провадження № 2/496/1567/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
представника позивача - Пузирко О.О., який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на отримання грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Пузирко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: - встановити факт, що ОСОБА_2 , станом на 09.09.2023 року, не перебував у зареєстрованому шлюбі та не мав неповнолітніх дітей; - визнати право ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на отримання грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця - її сина ОСОБА_2 за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 спадкоємцю його матері - ОСОБА_3 за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року ОСОБА_1 ; - стягнути з відповідача судові витрати. 
В обґрунтування позову зазначено, що рідний брат позивача - ОСОБА_2 до мобілізації проживав разом з їхньою матір`ю - ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 та був призваний по мобілізації до Збройних Сил України 16.05.2023 року. В сповіщенні №124 Дубенського районного територіального центру комплектації та соціального забезпечення, яке надійшло матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 листом №1/4471 від 12.09.2023 року повідомлено, що її син, брат позивача - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_14 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новомайорське Волноваського району Донецької області вважається безвісти зниклим за особливих обставин. Також повідомлено, що дане сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку. З таким зверненням ОСОБА_3 13.09.2023 року звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 та просила нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року №260. 08.11.2023 року за №182/11537 від командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримала відповідь на своє звернення, в якій у виплаті грошового забезпечення відмовлено. Як зазначено у цьому листі командира Військової частини НОМЕР_1 : «Відповідно до обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 його сімейне становище - «одружений». Згідно розділу 12 картки склад сім`ї військовослужбовця: дружина - ОСОБА_4 , 1979 року народження, син - ОСОБА_5 , 2001 року народження, син- ОСОБА_6 , 2012 року народження, мати - ОСОБА_7 . Адреса сім`ї: Фінляндія, м. Еспо. Крім того, матрос ОСОБА_2 при вивченні його соціально-демографічних даних зазначив наступні відомості: Дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Фінляндія, м. Еспо; Діти - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Рівненська область, Дубенський район, с. Верба; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 . Оскільки серед членів родини, які зазначені військовослужбовцем, є дружина ( ОСОБА_4 ) та неповнолітня дитина військовослужбовця ( ОСОБА_10 ), батьки військовослужбовця не мають права на здійснення виплат грошового забезпечення відповідно до Порядку». Представник позивача вважає, що вказане рішення командира Військової частини НОМЕР_1 викладене у формі листа є протиправним та підлягає скасуванню. Викладені в цьому листі обставини гуртуються на неперевірених фактах, таких, що не відповідають дійсності. ОСОБА_3 - мати позивача була позбавлена грошового забезпечення незаконно. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, не отримавши належної їй грошової виплати. Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області Барановською І.М. 03.02.2024 року заведена спадкова справа №03/2024. Згідно довідки приватного нотаріусу Барановської 1. М. єдиним спадкоємцем за заповітом посвідченим Корнійчук А.М., секретарем Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області, зареєстрованим в реєстрі за №177 - є ОСОБА_1 . Як зазначено в заповіті: «... на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: - все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю своєму синові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Норми ЦК України дають позивачу право звернутись до суду з позовом до військової частини про стягнення грошового забезпечення, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 в зв`язку з обставинами, що її син ОСОБА_2 безвісти зник за особливих обставин під час виконання бойового завдання. Грошове забезпечення ОСОБА_3 належало в розмірі, встановленому у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх», за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року. Брат позивача - ОСОБА_2 до мобілізації в Збройні Сили України постійно проживав з матір`ю в селі за адресою вказаною вище. Не був одружений. Неповнолітніх дітей не мав. За кордон не виїздив. З метою з`ясування обставин щодо наявності в особовій справі мобілізованого документів, що підтверджують сімейний стан ОСОБА_2 станом на 09.09.2023 року, адвокатом Пузирком О.О. подавався адвокатський запит №1 від 24.01.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 . У відповідь надійшла довідка № 1/747 від 31.01.2024 року про те, що ОСОБА_2 одружений та має синів без зазначення прізвищ членів сім`ї. 
З цією ж метою, для одержання інформації про сімейний стан ОСОБА_2 адвокатом Пузирком О.О. подавався адвокатський запит №2 від 24.01.2024 року командиру Військової частини НОМЕР_1 . У відповідь на адвокатський запит надійшов лист №182/1/1071 від 14.02.2024 року та завірена копія обліково-послужної картки НОМЕР_2 військовослужбовця ОСОБА_2 . Інформація про дружину, що міститься в обліково-послужній картці до військового квитка серії НОМЕР_2 пункт 12 дописана невстановленою особою простим олівцем без зазначення прізвищ членів сім`ї, що не може бути доказом того, що ця інформація є достовірною. На адвокатські запити адвоката Пузирка О.О. №3 від 24.01.2024 року та №10 від 16.02.2024 року з Міністерства закордонних справ України надійшов лист №71/36-091-45006 від 02.04.2024 року. Як зазначено в цьому листі МЗС України в рамках опрацювання порушеного питання Посольство звернулося до Агенції з питань населення та цифрових даних Фінляндії з проханням надати наявну в реєстрі народонаселення Фінляндії інформацію стосовно ОСОБА_2 , зокрема інформацію про його сімейний стан та дітей, а також перевірити наявність інформації про родинні зв`язки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . За повідомленням згаданої Агенції, в реєстрі народонаселення Фінляндії відсутня будь-яка інформація щодо зазначених вище осіб. Отже, перебування, так званої, дружини ОСОБА_4 та сина ОСОБА_10 військовослужбовця ОСОБА_2 у Фінляндії спростовується. 
З метою встановлення факту перебування ОСОБА_2 , станом на 09.09.2023 року в зареєстрованому шлюбі, адвокатом Пузирком О.О. подавався адвокатський запит № 31 від 02.07.2024 року до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У відповідь на адвокатський запит листом №3060/3295/34.12-04-05 від 09.07.2024 року Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у наданні інформації відмовлено в зв`язку з обставиною, що вона віднесена згідно п.2 ст. 11 розділу II Закону України «Про інформацію» такою, що є конфеденційною. З метою встановлення факту виїзду або перебування ОСОБА_2 в період до 2012 року (рік народження, так званого, сина) за межами України, адвокатом Пузирком О.О. подавався адвокатський запит №7 від 28.02.2024 року до Адміністрації Державної прикордонної служби України. У відповідь на адвокатський запит листом №19-16002/18/24-Вих від 06.03.2024 року Головний центр обробки спеціально інформації Державної прикордонної служби України у наданні інформації відмовив. З метою одержання інформації про можливе місце перебування ОСОБА_4 та сина ОСОБА_10 на території України, адвокатом Пузирком О.О. подавався адвокатські запити №33 від 10.07.2024 року, №36 від 20.08.2024 року. Листом №6.2-6869/2-24 від 17.07.2024 року Державна міграційна служба України у наданні інформації відмовила у зв`язку з відсутністю правових підстав для обробки персональних даних запитуваних осіб. Отже, позивачем вживались всі можливі заходи щодо офіційного спростування інформації Військової частини НОМЕР_1 про обставину, що станом на 09.09.2023 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі і мав неповнолітнього сина, що стало підставою для відмови у виплаті грошового забезпечення його матері ОСОБА_3 , яка є спадкодавцем позивача. За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від командування військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь про відмову у виплаті грошового забезпечення її сина, військовослужбовця ОСОБА_2 з посиланням на неперевірений факт перебування його у зареєстрованому шлюбі та наявність неповнолітнього сина. 
Батьки мають право на отримання грошового забезпечення безвісті відсутнього військовослужбовця лише за умови відсутності дітей та перебування у зареєстрованому шлюбі, або вразі надходження від перших за черговістю суб`єктів на отримання допомоги письмових заяв про відмову від отримання грошового забезпечення. 
Своє право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року позивач обґрунтовує тим, що ці виплати належали за життя його покійній матері - ОСОБА_3 і є частиною спадщини за її заповітом. Встановлення юридичного факту, що ОСОБА_2 , станом на 09.09.2023 року, не перебував у зареєстрованому шлюбі і не мав неповнолітніх дітей надає право за життя його матері ОСОБА_3 отримати грошове забезпечення безвісно відсутнього за особливих обставин, пов`язаних із захистом батьківщини від російської агресії її сина військовослужбовця. Це право було порушеним, але існувало на час смерті ОСОБА_3 і грошове забезпечення, яке вона не отримала є частиною спадщини. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник відповідача - ОСОБА_12 надала відзив на позов, в якому відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування відзиву зазначено, що вимоги, викладені в позовній заяві позивачем, військова частина НОМЕР_1 визнає, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. 09.09.2023 року стрілець-помічник гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 , призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 , під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Новомайорське Волноваського району Донецької області зник безвісти за особливих обставин. Сповіщення №208 від 11.09.2023 року за вих. 182/9568 направлене на адресу ІНФОРМАЦІЯ_9 для сповіщення ОСОБА_4 - дружини військовослужбовця.
За вказаним фактом порушене кримінальне провадження, відомості про яке внесено слідчим СВ Лубенського районного відділу Головного управління Національної поліції в Рівненській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023181040000608 від 13.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.09.2023 року №225-РС матрос ОСОБА_2 , стрілець - помічник гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти, з 19.09.2023 року, відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнений з займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 за підпунктом 14 (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі). 
Матрос ОСОБА_2 залишений у списках та на всіх видах забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до абз. 1, 3, 5 п. 2 розділу XII «Особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період» Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 року №280, для обліку особового складу в особливий період використовуються: на військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період: на сержантів і солдатів - обліково-послужні картки, отримані з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та вилучені з їхніх військових квитків. Таким чином, у військовій частині відсутня особова справа ОСОБА_2 , натомість велась обліково-послужної картка до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , відповідно до якої сімейне становище військовослужбовця - «одружений». 
Згідно розділу 12 картки склад сім`ї військовослужбовця: дружина - ОСОБА_4 , 1979 р.н., син - ОСОБА_5 , 2001 року народження, син - ОСОБА_6 , 2012 року народження, мати - ОСОБА_7 . Адреса сім`ї: Фінляндія, м. Еспо. Окрім того, при вивченні соціально-демографічних даних к автобіографії матроса ОСОБА_2 , встановлено, що останній зазначив наступні відомості: Дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Фінляндія, м. Еспо; Діти - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Рівненська область, Дубенський район, с. Верба; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 .
25.09.2023 року до військової частини НОМЕР_1 за вх. 1473/181 з ІНФОРМАЦІЯ_10 надійшла заява ОСОБА_3 про виплату грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 . В листі ІНФОРМАЦІЯ_10 зазначено, що військовослужбовець має сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також має намір звернутись до військової частини для виплати всіх належних йому коштів. 08.11.2023 року за вих. № 182/11537 на адресу заявниці направлена відповідь про те, що оскільки серед членів родини, які зазначені військовослужбовцем, є дружина ( ОСОБА_4 ) та неповнолітня дитина військовослужбовця ( ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), батьки військовослужбовця не набувають права на здійснення виплат грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884. 
17.10.2023 року до військової частини НОМЕР_1 за вх. 11315/181 від 17.10.2023 року надійшла заява ОСОБА_9 про виплату 50% всіх належних видів грошового забезпечення та додаткової винагороди його батькові ОСОБА_2 08.11.2023 року за вих. №182/11536 на адресу заявника направлена відповідь про те, що оскільки серед членів родини, які зазначені військовослужбовцем, є дружина ( ОСОБА_4 ) та неповнолітня дитина військовослужбовця ( ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), повнолітній син військовослужбовця не набуває права на здійснення виплат грошового забезпечення відповідно до вище вказаного Порядку. Крім того, наданими документами разом із заявою на виплату грошового забезпечення заявником не підтверджено факт проживання разом з батьком - ОСОБА_2 .
На теперішній час до військової частини НОМЕР_1 не надходила заява в порядку, передбаченому Порядком №884, від дружини військовослужбовця матроса ОСОБА_2 - ОСОБА_4 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за оскаржуваний період. Проте, позивач стверджує, що набув право на нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , тому як є спадкоємцем його матері - ОСОБА_3 . Накази командира військової частини НОМЕР_1 про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення є актами індивідуальної дії, які можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. 
Питання нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за життя його матері - ОСОБА_3 в судовому порядку не вирішувалося та спору, ініційованого ОСОБА_3 з даного приводу не існувало. Таким чином, представник відповідача вважає, що у позивача взагалі відсутнє право на подання позову у матеріальному розумінні. Командування військової частини НОМЕР_1 жодним чином не порушувало права позивача, та не могло їх порушити, оскільки відсутні законні підстави для здійснення позивачу нарахування та виплати на його користь грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року, а тому позовні вимоги позивача представник відповідача вважає безпідставними, та такими, що не можуть бути задоволеними у рамках чинного законодавства.
Представник відповідача - ОСОБА_12 через систему «Електронний суд» надіслала письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача зазначила, що до військової частини НОМЕР_1 не надходила заява в порядку передбаченому Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884, від ОСОБА_4 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення зниклого безвісти за особливих обставин військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 .
Крім того, у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа №420/40548/25 за позовною заявою ОСОБА_9 (повнолітнього сина безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд: - визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_9 грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 ; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_9 , як повнолітньому сину, грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII в повному обсязі, починаючи з 01.08.2025 року. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року по справі №420/40548/25 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Для встановлення факту перебування особи на утриманні безвісти зниклого військовослужбовця, що необхідно для отримання грошового забезпечення зниклого безвісти за особливих обставин військовослужбовця, має значення встановлення обставин перебування такої особи на повному утриманні безвісти зниклого військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги безвісти зниклого військовослужбовця. Якщо крім допомоги, що надавалася безвісти зниклим військовослужбовцем, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку безвісти зниклої особи та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Позивач не надав відомостей щодо розміру, регулярності матеріальної допомоги від безвісти зниклого військовослужбовця, не підтвердив факт його повного утримання зниклим військовослужбовцем, а також не повідомив про наявність чи відсутність у позивача інших джерел доходу. На момент безвісти зникнення брата позивач є повнолітньою особою працездатного віку. Допомога, яку брат надсилав під час служби в ЗСУ, мала характер фінансової підтримки сім`ї у важкий час, але не може вважатися «основним джерелом існування» для дорослого чоловіка. Надання допомоги одним членом сім`ї іншому не є доказом перебування останнього на його повному утриманні. Враховуючи працездатність позивача, вимоги Закону щодо статусу «утриманця» не дотримані. Встановлення цього факту виключно з метою отримання виплат, без реальної втрати єдиного джерела засобів до існування, суперечить змісту норм соціального захисту.
Представник позивача - ОСОБА_13 у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві та письмових поясненнях просила справу розглянути за її відсутності.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_3 було отримано сповіщення сім`ї №124 від 13.09.2023 року, відповідно до якого, її син - ОСОБА_2 , під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Новомайорське Волноваського району Донецької області вважається безвісти зниклим за особливих обставин з 09.09.2023 року.
За фактом зникнення ОСОБА_2 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023181040000608 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що підтверджується відповідним витягом. 
Військова частина НОМЕР_1 листом №182/11537 від 08.11.2023 року повідомила ОСОБА_3 про те, що її звернення від 13.09.2023 року щодо призначення виплати належних коштів розглянуто. Відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 (далі - Порядок), виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Відповідно до обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 його сімейне становище - «одружений». Згідно розділу 12 картки склад сім`ї військовослужбовця: дружина - ОСОБА_4 , 1979 року народження, син - ОСОБА_5 , 2001 року народження, син - ОСОБА_6 , 2012 року народження, мати - ОСОБА_7 . Адреса сім`ї: Фінляндія, м. Еспо. 
Крім того, матрос ОСОБА_2 при вивченні його соціально-демографічних даних зазначив наступні відомості: Дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Фінляндія, м. Еспо; Діти - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Рівненська область, Дубенський район, с. Верба; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 . Оскільки серед членів родини, які зазначені військовослужбовцем, є дружина ( ОСОБА_4 ) та неповнолітня дитина військовослужбовця ( ОСОБА_10 ), батьки військовослужбовця не мають права на здійснення виплат грошового забезпечення відповідно до Порядку. ОСОБА_3 роз`яснено, що зазначене рішення може бути оскаржено у судовому порядку. 
ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 10.11.2022 року.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
03.02.2024 року заведена спадкова справа №03/2024 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем за заповітом, посвідченим Корнійчук А.М., секретарем Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області, зареєстрованим в реєстрі за №177 - є ОСОБА_1 , що підтверджується листом приватного нотаріус Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області Барановської І.М.
За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Корнійчук А.М., секретарем Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області 08.12.2021 року, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла своєму сину - ОСОБА_1 .
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_10 №1/747 від 31.01.2024 року, солдат ОСОБА_2 , відповідно до облікових даних облікової картки військовозобов`язаного ІНФОРМАЦІЯ_10 , одружений. ОСОБА_15 , 1979 року народження, син - ОСОБА_16 , 2001 року народження, син - ОСОБА_17 , 2012 року народження. 
У копії обліково-послужної картці НОМЕР_2 ОСОБА_2 значиться, що він одружений. Склад сім`ї: мати - ОСОБА_7 ; ОСОБА_4 - дружина; діти: ОСОБА_5 , 2001 року народження, ОСОБА_6 - 2012 року народження. Адреса сім`ї - Фінляндія, м. Еспо.
Відомості про наявність у ОСОБА_2 дружини - ОСОБА_18 , дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , містяться також у військовому квитку серії НОМЕР_2 , його автобіографії від 22.06.2023 року.
У листі Міністерства закордонних справ України №71/36-091-45006 від 02.04.2024 року, адресованому адвокату Пузирко О.О., зазначено, що Посольству України у Фінляндській Республіці було доручено надати сприяння в отримані від компетентних органів країни перебування інформацію щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В рамках опрацювання порушеного питання Посольство звернулося до Агенції з питань населення та цифрових даних Фінляндії з проханням надати наявну в реєстрі народонаселення Фінляндії інформацію стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зокрема інформацію про його сімейний стан та дітей, а також перевірити наявність інформації про родинні зв`язки між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . За повідомленням Агенції, в реєстрі народонаселення Фінляндії відсутня будь-яка інформація щодо зазначених вище осіб
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом №19-16002/18/-24-Вих від 06.03.2024 року надав відповідь на адвокатський запит №7 від 28.02.2024 року адвоката Пузирко О.О. про те, що відсутні правові підстави для надання інформації чи дійсно ОСОБА_2 виїздив за межі України в період до 2012 року.
Адвокатом Пузирко О.О. було надіслано адвокатський запит до Рівненського відділу ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати інформацію про сімейний стан ОСОБА_2 , станом на 09.09.2023 року, на що отримав відповідь про те, що інформація про сімейний стан є конфіденційною. 
Відповідно до листа №4636/5169/34.12-04-05 від 30.10.2024 року, Рівненський відділ ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відповідь на запит суду та повідомив про відсутність в архіві відділу актового запису про шлюб відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_12 . Пошуки актових записів проведено по первинних та поновлених актових записах по м. Рівне та Рівненському району та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану по Рівненській області.
Державна міграційна служба України листом №6.2-6869/2-24 від 17.07.2024 року надала відповідь на адвокатський запит адвоката Пузирко О.О. про надання відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та зазначила, що у ДМС відсутні правові підстави для обробки персональних даних запитуваних осіб та, відповідно, надання відомостей про місце їх проживання.
Державна міграційна служба України листом №6.2-122776/6-24 від 30.10.2024 надала відповідь на запит суду та зазначила, що відомостей про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не встановлено. Проінформовано, що на теперішній час здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зняття із та ведення реєстру територіальної громади, тощо, належить до повноважень органів реєстрації - виконавчих органів сільських, селищних або міських рад. Відтак, для отримання інформації щодо місця проживання особи рекомендовано звернутися до відповідного органу реєстрації.
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом №559/3792/24/10394/2024 від 15.10.2024 року надало відповідь на запит суду та зазначило, що не може надати інформацію щодо перетинання державного кордону України у період до 2012 року стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України не може надати інформацію щодо перебування запитуваної особи за межами території України, оскільки Державною прикордонною службою України обліковується інформація щодо фактів перетинання державного кордону України у напрямках «виїзд» та «в`їзд» особою, яка надається в порядку та у спосіб, визначені Положенням.
11.09.2023 року за вих. №182/9568 військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано на адресу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) сповіщення №208 про те, що її чоловік ОСОБА_2 , призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 , під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Новомайорське Волноваського району Донецької області вважається безвісти зниклим за особливих обставин з 09.09.2023 року.
22.06.2023 року ОСОБА_2 заповнив довідку про склад сім`ї та зазначив, що до складу його сім`ї входять: ОСОБА_3 , брат - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_9 .
Військова частина НОМЕР_1 листом №182/11536 від 08.11.2023 року повідомила ОСОБА_9 про те, що він, як повнолітній син військовослужбовця ОСОБА_2 , не набуває права на здійснення виплат грошового забезпечення відповідно до Порядку, оскільки серед членів родини, які зазначені військовослужбовцем, є дружина ( ОСОБА_4 ) та неповнолітня дитина військовослужбовця ( ОСОБА_10 ).
Відповідно до довідки Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області №173 від 20.02.2026 року, ОСОБА_4 , відповідно до погосподарських книг с. Стовпець 2010-2015, 2016-2020, 2021-2025 рр., та реєстру територіальної громади Вербської сільської ради, за вказаний період не була зареєстрована та не проживала.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 №182/2/808 від 13.05.2026 року ОСОБА_19 не зверталася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової компенсації після зникнення ОСОБА_2 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новомайорське Волноваського району Донецької області.
Щодо позовних вимог про встановлення факту не перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та відсутності у нього неповнолітніх дітей, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, за недоведеністю.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина 1 ст. 315 ЦПК України не передбачає встановлення факт, про який просить позивач, проте частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано переконливих, безсумнівних, достатніх доказів того, ОСОБА_2 , станом на 09.09.2023 року, не перебував у зареєстрованому шлюбі та не мав неповнолітніх дітей.
Судом було досліджено копію обліково-послужної картки АВ №844610 ОСОБА_2 , в якій значиться, що він одружений. Склад сім`ї: мати - ОСОБА_7 ; ОСОБА_4 - дружина; діти: ОСОБА_5 , 2001 року народження, ОСОБА_6 - 2012 року народження. Адреса сім`ї - Фінляндія, м. Еспо.
Позивач посилається на лист Міністерства закордонних справ України №71/36-091-45006 від 02.04.2024 року, в якому зазначено, що в рамках опрацювання порушеного питання Посольство звернулося до Агенції з питань населення та цифрових даних Фінляндії з проханням надати наявну в реєстрі народонаселення Фінляндії інформацію стосовно ОСОБА_2 , зокрема інформацію про його сімейний стан та дітей, а також перевірити наявність інформації про родинні зв`язки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . За повідомленням згаданої Агенції, в реєстрі народонаселення Фінляндії відсутня будь-яка інформація щодо зазначених вище осіб. 
Натомість, відсутність інформації щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в реєстрі народонаселення Фінляндії, не є доказом того, що ОСОБА_2 не перебував у зареєстрованому шлюбі та не має неповнолітніх дітей.
Суд враховує лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №559/3792/24/10394/2024 від 15.10.2024 року, де зазначено, що неможливо надати інформацію щодо перетинання державного кордону України у період до 2012 року стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . 
Отже, не підтверджено, що ОСОБА_2 до 2012 року (рік народження ОСОБА_10 ) не перетинав державний кордон України, зокрема не здійснював поїздку до Фінляндії.
Крім того, державна міграційна служба України листом №6.2-122776/6-24 від 30.10.2024 року надала відповідь на запит суду та зазначила, що відомостей про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не встановлено. 
Натомість, вказаний лист лише підтверджує відсутність реєстрації у ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , проте не підтверджує не проживання їх на території України.
Так, на момент заповнення ОСОБА_2 обліково-послужної картки АВ №844610, його дружина та син - ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , могли проживати на території Фінляндії, натомість пізніше виїхати до будь-якої іншої країни, що призвело до того, що в реєстрі народонаселення Фінляндії відсутні дані про згаданих осіб.
Листом №4636/5169/34.12-04-05 від 30.10.2024 року, Рівненський відділ ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив про відсутність в архіві відділу актового запису про шлюб відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_12 . Пошуки актових записів проведено по первинних та поновлених актових записах по м. Рівне та Рівненському району та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану по Рівненській області.
Отже, вказаним листом підтверджено, що пошуки актових записів про шлюб відносно ОСОБА_2 проведено лише по території Рівненської області, а не по всій території України.
Довідкою Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області №173 від 20.02.2026 року не підтверджено факт відсутності та не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 загалом на території України.
Крім того, позивачем не надано та не заявлялося клопотання про витребування додаткових доказів, зокрема витягу про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , який підтвердив би або спростував народження дитини на території України.
Твердження позивача про те, що інформація про дружину, що міститься в обліково-послужній картці до військового квитка серії НОМЕР_2 пункт 12 дописана невстановленою особою простим олівцем не підтверджені жодним доказом.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18 (п. 41).
У постанові від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги в частині встановлення факту належними, достатніми та допустимими доказами, а тому позов в цій частині підлягає залишенню без задоволення за недоведеністю.
Щодо позовних вимог про визнання права ОСОБА_3 на отримання грошового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 спадкоємцю його матері - ОСОБА_3 за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року ОСОБА_1 , суд дійшов до переконання, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон) передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ст. 4 Закону).
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення (ч.6 ст. 9 Закону).
30.11.2016 року Кабінетом Міністрів України винесено постанову №884 про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі-Порядок).
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) (п.4 Порядку, у редакції, чинній станом на час призначення виплати грошового забезпечення за зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 ).
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови. 
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявнику може бути оскаржено у судовому порядку. (п.5 Порядку).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату належних коштів після зникнення її сина ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, на що отримала відмову у зв`язку з тим, що серед членів родини, які зазначені військовослужбовцем ОСОБА_2 , є дружина ( ОСОБА_4 ) та неповнолітня дитина військовослужбовця ( ОСОБА_10 ), тому батьки військовослужбовця не мають права на здійснення виплат грошового забезпечення відповідно до Порядку.
Суд вважає слушними зауваження представника відповідача в частині того, щопитання нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за життя його матері - ОСОБА_3 в судовому порядку не вирішувалося та спору, ініційованого ОСОБА_3 з даного приводу, не існувало.
Накази командира військової частини НОМЕР_1 про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення є актами індивідуальної дії, які можуть бути оскаржені особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.
Проте, не надано доказів, що ОСОБА_3 за життя скористалася можливістю оскаржити рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , тобто намагалася відновити своє порушене право.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Пунктом 7 Порядку визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Отже, в першу чергу виплата грошового забезпечення здійснюється дружині безвісти зниклого військовослужбовця, потім повнолітнім дітям, які проживають разом з ним, та після цього особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2024 року у справі №560/16370/23 та вважає можливим застосувати її до спірних правовідносин про те, що пунктом 1 розділу ХХХ Порядку №260 встановлено чіткий перелік осіб, яким виплачується грошове забезпечення військовослужбовця, а саме його дружині (чоловіку). У разі якщо її (його) немає, то вказано перелік осіб, які мають право на таку виплату, та черговість. Словосполучення «а також» стосується інших членів сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, тобто у разі відсутності дружини (чоловіка) військовослужбовця, а не разом з нею (ним).
Враховуючи наявність у ОСОБА_2 дружини та дитини, тобто осіб, які мають пріоритетність у отриманні грошового забезпечення та відсутність відомостей про відмову згаданих осіб від такої виплати, суд не вбачає підстав для визнання права ОСОБА_3 на отримання грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця - її сина ОСОБА_2 за період з 09.09.2023 року по 21.01.2024 року.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1217, 1218 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України).
Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України).
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являлася матір`ю безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , тому вважає, що грошове забезпечення, яке належить до виплати після зникнення військовослужбовця, є частиною спадщини за заповітом.
Дійсно, в матеріалах справи наявний заповіт ОСОБА_3 , відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право, вона заповіла своєму сину - ОСОБА_1 .
Суд встановив, що за життя ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті грошового забезпечення після зникнення її сина - ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання та вона не скористалася правом на оскарження такої відмови, тому відсутні підстави вважати, що на момент її смерті виплата грошового забезпечення належала їй на день смерті, відтак така виплата не належить ОСОБА_1 , як спадкоємцю. 
Крім того, суд враховує норми пункту 4 ст. 1219 ЦК України, яким передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Таким чином, з урахуванням викладеного, в ході судового розгляду суд не встановив порушеного права ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 .
Верховний суд у постанові від 21.02.2024 року у справі № 175/1481/15-ц сформував правовий висновок про те, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справа №582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі №607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, або порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Виходячи з вищевикладених вимог законодавства та фактичних обставин справи, враховуючи недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, та відсутність порушеного права позивача, суд відмовляє у їх задоволенні. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст.ст. 1216-1218, 1219, 1220,1223, 1233, 1236 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 272, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, суд -

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на отримання грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя     М.Л. Пасечник