КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Справа № 759/7287/26
№ 33/824/3012/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року м. Київ 

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Зеленчука М.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №610923, 10.03.2026 о 00 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Тулузи, 3Б, ОСОБА_1 керував автомобілем «Honda E NS1», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Зі згоди водія його було доставлено до КНП «КМНКЛ № 10», де водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що у матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом, факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , порушення вимог про проведення огляду водія на стан сп`яніння, передбачених Інструкцією про порядок направлення та проведення огляду для виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року, відсутність відмови від проходження такого огляду, відсутні підстави стверджувати про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що лікар-нарколог не представившись почав вимагати в ОСОБА_1 підписувати згоду на проведення медичного огляду на стан чпяніння, після чого ОСОБА_1 попросив у лікаря представитися, надати наказ на призначення його черговим лікарем та повідомити чи проходив він тематичне вдосконалення за відповідною програмою, що передбачено п. 2 розділу ІІІ Інструкції. Підписувати письмову згоду на проведення медичного огляду він відмовився, адже така згода не передбачена вимогами Інструкції. В подальшому особа, яка називала себе лікарем, відмовився надавати запитувану інформацію та проводити огляд на стан сп'яніння. В свою чергу поліцейський повідомив, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, хоча він не відмовлявся.
Вказує, що відсутність акту та висновку про огляд на стан сп`яніння, які мали бути складені в будь-якому випадку, відсутність акту лікаря про відмову пацієнта в проходженні огляду, відмова лікаря представитись, ознайомити з процедурою огляду, наказом (розпорядженням) про призначення його черговим лікарем, інформацією про проходження ним тематичного вдосконалення за відповідною процедурою, ставлять під сумнів законність дій працівника поліції щодо кваліфікації дій саме як відмову у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння і складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 610923 від 20.03.2026 року.
В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомив, тому апеляційний суд вважав можливим провести розгляд справи за його відсутності.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №610923, відповідно до якого 10.03.2026 року о 00 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Тулузи, 3Б, ОСОБА_1 керував автомобілем «Honda E NS1», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Зі згоди водія його було доставлено до КНП «КМНКЛ № 10», де водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До протоколу було долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, CD диск із відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, рапорт, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6800796 від 10.03.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.
Виходячи з вказаних норм законодавства, сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 була пред`явлена вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а працівниками поліції забезпечено останньому проходження такого огляду. В подальшому, прибувши до медичного закладу, ОСОБА_1 відмовився підписувати письмову згоду на проведення відносно нього огляду на стан сп`яніння та не вчинив жодних дій, спрямованих на проходження такого огляду, в зв`язку з чим поведінка останнього була обґрунтовано розцінена лікарем-наркологом та працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.
З відеозаписів вбачається, що на запитання лікаря-нарколога чи буде проходи ОСОБА_1 огляд на стан сп'яніння, останній відмовився підписувати згоду на проведення огляду, тобто згоди не надав. Як наслідок, обов`язок, встановлений п. 2.5 Правил дорожнього руху водій, не виконав.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не спростовано.
Доводи ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом оцінюються критично, та розцінюються такими, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності та спростовуються переглянутим відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому чітко зафіксовано як лікар-нарколог неодноразово пропонував пройти огляд на визначення стану сп`яніння, однак водій жодних дій, спрямованих на проходження огляду не вчиняє та намагається його уникнути.
Апеляційний суд відхиляє посилання на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки вказані посилання спростовуються відеозаписом та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6800796 від 10 червня 2026 року, в якій зазначено, що водій керував транспортним засобом та при зупинці не надав (не мав) при собі посвідчення водія у встановленому законом порядку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, останні вказали ОСОБА_1 про здійснення руху на автомобілі в комендантську годину. Жодних заперечень на те, що він не керував транспортним засобом, ОСОБА_1 працівникам поліції не висловлював.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів і викладених обставин в них, по справі не вбачається.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши усі докази у справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п.2.5 ПДР України, отже дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду В.В. Саліхов