Провадження № 2/537/7/2026
Справа № 537/5067/21

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2026 Крюківський районний суд міста Кременчука у складі головуючого судді Фадєєвої С.О., при секретарі судових засідань Супруненко О.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красницької Я.С., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Милованова Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталія Анатоліївна, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович, ОСОБА_3 , про витребування майна від добросовісного набувача

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просив суд ухвалити рішення, яким витребувати від добросовісного набувача (законного володільця) ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 2 травня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з витрат на оплату судового збору у сумі 908 грн та витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн.
У обґрунтування позову вказав, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 02.05.2018, у його власність перейшла квартира АДРЕСА_1 . Право власності на приміщення належним чином було за ним зареєстроване. У зв`язку з тим, що він не мав наміру використовувати квартиру для власного проживання, а мав намір здавати її в оренду, він звернувся за допомогою до ріелтора, якому передав усі оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. До цього він передав ріелтору оригінали правовстановлюючих документів на інші квартири, власником яких він був. У березні 2019 року його, ОСОБА_1 , викликали для допиту у поліцію в якості свідка у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України. Від слідчого йому стало відомо, що ОСОБА_3 намагався продати належну йому, ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_2 за підробленим паспортом громадянина України. Паспорт громадянина України належав йому, ОСОБА_1 , але фотографія вклеїна ОСОБА_3 . Нотаріусом 06.02.2019 було виявлено підробку та повідомлено правоохоронні органи. Після цього він, ОСОБА_1 , 09.04.2019 подав заяву про втрату паспорта громадянина України. Коли та яким чином його паспорт потрапив до ОСОБА_3 та був підроблений, йому невідомо. Пізніше вироком суду від 10.06.2019 ОСОБА_3 було визнано винуватим у скоєнні злочинів та встановлено використання ним підробленого паспорту з метою подальшого подальшого відчуження квартир, що перебували у його, ОСОБА_1 власності. Дізнавшись про незаконне відчуження його квартири АДРЕСА_3 , він вирішив поцікавитися долею інших належних йому квартир та виявив, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 18.10.2018 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., за ОСОБА_2 . Жодних договорів відчуження цього майна з моменту його придбання він не вчиняв та не підписував, довіреностей іншим особам на продаж не підписував, оригінал його паспорта в цей період перебував у невідомої особи та вибув з його власності, а тому вважає, що належне йому нерухоме майно вибуло з його володіння поза його волею. 
Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, де вона вказала, що не визнає позовних вимог у повному обсязі. З вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука відносно ОСОБА_3 вбачається, що події, пов`язані із намаганням незаконно заволодіти чужим майном мали місце у 2019 році, а належна їй квартира відчужена ще 18.10.2018, тому правочин з її відчуження міг вчинити і сам ОСОБА_1 . Крім того вказала, що є дуже дивним, що ОСОБА_1 , придбавши більше десятка квартир, земельних ділянок, будинків через довірених осіб, сам мешкає у селі у звичайному будинку, не цікавиться своїм майном більше трьох років, не несе тягар з його утримання, паспорт вибув з його володіння за невідомих обставин, заяв про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 він не подавав. Вважає, що невідомі особи, отримавши винагороду від ОСОБА_1 , його паспорт та ідентифікаційний код, довіреності на представників, протягом тривалого часу придбавали та реєстрували на ім`я ОСОБА_1 нерухомість, а через деякий час відчужували ці об`єкти за допомогою ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 . Через деякий час ОСОБА_1 звертався до суду з позовами про витребування всіх об`єктів нерухомості для того, щоб у подальшому повторно їх продати. Наразі в Автозаводському райсуді м. Кременчука перебувають позови ОСОБА_1 про витребування трьох квартир. Вважає, що позивач у зговорі з невідомими особами вирішив заволодіти об`єктами нерухомості, витребувавши їх у добросовісних набувачів з подальшим перепродажем. А ОСОБА_3 за попередньою змовою з нотаріусами шляхом використання підробленого документа заволодівав коштами громадян в особливо великих розмірах, продаючи об`єкти нерухомості, що були зареєстровані на ОСОБА_1 , який навіть не цікавився цим майном. Вважає, що або нотаріус ОСОБА_4 діяла в змові з шахраями, або халатно віднеслася до своїх обов`язків і не побачила вклеїної фотографії в паспорт ОСОБА_1 .
Надалі відповідачем ОСОБА_2 надано письмові пояснення, де вона додатково вказала, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.07.2021 у справі № 536/1607/20 задоволено позов АТ «Полтаваобленерго» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги із теплопостачання у сумі 125725,45 грн за п`ять квартир у м. Кременчуці, що свідчить про те, що він не несе тягаря з їх утримання. Звернула увагу суду на те, що у вироку Автозаводського районного суду Полтавської області відносно ОСОБА_3 зазначено, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 виданий 07.04.2012, тоді як у рішенні Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.07.2021 вказано, що паспорт видано 27.04.2012, але на час ухвалення рішення у ОСОБА_1 був вже інший паспорт. В справі № 524/1974/20 про витребування майна з чужого незаконного володіння фігурує інший паспорт ОСОБА_1 , виданий 30.12.2006. Жодного разу сам ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявами про зникнення паспорту та правовстановлюючих документів не звертався, що, на її думку, вказує на обізнаність останнього про подальші нотаріальні дії. Вважає, що з кримінальних та цивільних проваджень вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в складі організованої злочинної групи спільно з невідомими особами, які є організаторами злочинів, придбали майже двадцять об`єктів нерухомості, продали їх за підробними документами, а тепер витребовують їх у добросовісних набувачів з метою повторного продажу. Більшість об`єктів придбавалися за довіреністю на ім`я ОСОБА_5 у ОСОБА_6 , який діяв також за дорученням. Всі об`єкти були спадковим майном, всі спадкоємці доручали продаж саме ОСОБА_6 , який продавав їх ОСОБА_1 через ОСОБА_5 . ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження наявності у нього грошових коштів для купівлі нерухомості, доказів передачі коштів ОСОБА_5 , не довів, що отримував від останнього правовстановлюючі документи та ключі від придбаного майна. ОСОБА_1 не ніс тягар утримання придбаного майна, долею його не цікавався, за об`єктами були багаторічні борги зі сплати комунальних послуг. Факт відчуження майна особою, яка не мала на це права, відсутність волі власника на його відчуження за оплатним договором, а також добросовісність чи недобросовісність набувача є предметом доказування у цій справі.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду письмові пояснення, у яких вказав, що його участь у подіях, пов`язаних із укладенням спірних правочинів, вже була предметом судового розгляду у межах кримінального провадження, за результатами якого Автозаводським районним судом м. Кременчука у 2019 році було ухвалено вирок, він визнав себе винуватим та поніс покарання, яке відбув повністю. Зазначив. що він не був організатором або ініціатором відповідних дій, не отримував істотної матеріальної винагороди, не маф фактичного контролю над обставинами укладення та виконання правочинів, діяв під впливом інших осіб. Вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та можливими збитками позивача, його роль була другорядною та залежною від дій інших осіб. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог до нього в повному обсязі, у разі встановлення підстав для солідарної відповідальності не застосовувати її відносно нього. 
Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. до суду не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі.
Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В. до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, вказаних у ньому. Вказав, що він придбав спірну квартиру через довірену особу ОСОБА_5 , коли - точно не пам`ятає, за яку суму і в кого – не знає, оскільки купував за цією довіреністю не одну квартиру, а 14. Між ними були довірливі відносини, ОСОБА_5 казав, яку суму йому потрібно, а він, ОСОБА_1 , передавав гроші, розписок не брав. Грошові кошти витрачав частково свої, частково-позичені, документально підтвердити походження коштів він не може, оскільки офіційного доходу у нього не було, все життя він працював неофіційно. Комунальні послуги він за якісь квартири сплачував, за якісь не сплачував. На спірній квартирі був, здається, один раз. Квартира АДРЕСА_1 вибула з його власності поза його волею, він договору купівлі-продажу не укладав та не підписував. Коли його документи, зокрема паспорт та довідка про код, зникли - він не знає, дізнався про його зникнення від працівників поліції, коли його викликали на допит як свідка. Правовстановлюючі документи на квартири він віддав ОСОБА_5 , бо планував здавати нерухомість у оренду. Заяв до поліції він не писав, не просив нікого притягнути до відповідальності. бо в поліції його повідомили, що квартири повернуться у його власність.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Красницька Я.С. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позові. Вказала, що позивач з моменту набуття у власність спірної квартири не укладав жодних правочинів щодо відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , не підписував і договору купівлі-продажу квартири, посвідчений 18.10.2018 приватним нотаріусом Марченко Н.А. вказаний договір був підписаний, як встановлено висновком експерта, ОСОБА_3 . Вказала, що з ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/11006/21-к в кримінальному провадженні № 12019170090000490 від 07.02.2019 вбачається, що органом досудового слідства встановлені обставини, які об`єктивно свідчать про те, що з квітня 2019 року органу досудового слідства було відомо, що договір купівлі-продажу спірної квартири уклав не ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 , проте обвинувачення останньому пред`явлено не було, а ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні не визнаний. Вважає, що наданими доказами підтверджується, що позивач належну йому квартиру не відчужував, кошти за її продаж не отримував.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Милованов Р.В. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Вважають, що позивачем не доведено відсутності волі на відчуження квартири за відплатним договором. Додатково зазначили, що 07.02.2019, як вбачається з державних реєстрів, тобто вже після затримання ОСОБА_3 06.02.2019 та вилучення у нього підробленого паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , нотаріус Ганночка О.В. зареєстрував договір іпотеки майна ОСОБА_1 , на яке, за версією самого ОСОБА_1 , у нього були відсутні правовстановлюючі документи. На їхню думку, це вкотре вказує на те, що нотаріусом реєструвалося право на нерухоме майно на осіб, яким воно не належало. Відповідач ОСОБА_2 з часу придбання квартири у власність відкрито та постійно користувалася нею та проживала в ній, іншого житла не має. 
Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду у тому числі за захистом свого права і встановлені способи захисту, зокрема визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.. 387 ЦК України). Відповіднодо ч.1 ст. 388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст.330 ЦК України).
Можливість витребування майна з володіння іншої особи (добросовісного набувача) законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Позивач вважає відповідача ОСОБА_2 добросовісним набувачем його майна.
Однією з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст. 203 ЦК України). Отже сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. Тобто наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. На підставі досліджених судом доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту вибуття майна з його володіння поза його волею.
Судом встановлено, що 07.03.2018 ОСОБА_1 надав строком на один рік довіреність ОСОБА_5 , якою уповноважив останнього купити на його ім`я будь-яке нерухоме майно на території України (в тому числі квартири, будинки, комплекси, будівлі, земельні ділянки та інше) за ціну та на умовах на його розсуд. Довіреність посвідчена нотаріально та зареєстрована у реєстрі за № 175. З договору купівлі-продажу квартири від 02.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., вбачається, що ОСОБА_1 від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_5 , купив квартиру АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Право власності ОСОБА_1 на квартиру було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з нього. Судом досліджено матеріали нотаріальної справи.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_5 на підставі довіреності було придбано у його, ОСОБА_1 , власність 14 квартир, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , у тому числі і квартира, яка є об`єктом цього спору.
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 18.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила у власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 180000 грн. Нотаріусом у договорі зазначено, що особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 квартири перевірено. Всі витрати за складання та оформлення договору ніс покупець (п.10 договору). Право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 з 18.10.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з нього. З копії матеріалів нотаріальної справи, витребуваної судом за клопотанням сторони спору, вбачається, що від імені ОСОБА_1 нотаріусу були подані заяви про неперебування у шлюбних відносинах на час набуття квартири у власність, відсутність прав на вказане майно у дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, а також копія паспорта громадянина України та довідка про реєстраційний номер облікової картки платника податків.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні стверджував, що не укладав договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2018, не підписував його, паспорт громадянина України на його ім`я та правовстановлюючі документи на квартиру, як і саме нерухоме майно вибуло з його володіння поза його волею. 
За клопотанням представника позивача судом було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта № 3634 від 31.03.2025 підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Продавець» договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 18.10.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. та зареєстрований у реєстрі за № 2732, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рукописний запис « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» цього договору виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. 
Суд зазначає, що за приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
З письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, вбачається, що органом досудового слідства на даний час розслідується кримінальне провадження № 1201917009000490 від 07.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 190, ч.2 ст.366, ч.1 ст.358, ч.3 ст. 365-2, ч.4 ст.190 КК України та на цей час досудове розслідування у справі не завершене. Потерпілою у провадженні визнана і ОСОБА_2 за фактом замаху на заволодіння за попередньою змовою групою осіб шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 . Згідно з постановою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури від 07.01.2026 у об`єднаному кримінальному провадженні № 12019170090000490 потерпілій ОСОБА_2 та її представникам надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019170090000490 від 07.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190, чч.1,4 ст. 358, ч.2 ст. 366 КК України, включно шляхом їх використання під час розгляду судами цивільних справ.
З наданого представником позивача висновку експерта № 215 від 08.02.2019, що проводився у межах кримінального провадження № 12019170090000490 та був доданий в якості доказу до матеріалів цивільної справи 524/9118/21 за позовом ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, що розглядалася Автозаводським районним судом м. Кременчука, вбачається, що наданий на дослідження бланк паспорта громадянина України НОМЕР_1 , заповнений на ім`я ОСОБА_1 , відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу, містить зміни первинного змісту, що виражені в механічному видаленні первинної фотокартки на 1-й сторінці та наклеюванні на її місце наявної фотокартки із кольоровим зображенням погрудно-сфотографованої особи чоловічої статі. 
Також суду надані висновки експерта, проведені в межах кримінального провадження № 12019170000000084 від 08.02.2019, яке, як вбачається з письмових доказів, було об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням № 12019170090000490. Згідно з висновком експерта від 05.04.2019 в графі «Продавець ОСОБА_1 » договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 18.10.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в графі «підпис ОСОБА_1 » на трьох заявах від 18.10.2018, в графі «підпис платника» на копії квитанції ПАО КБ «ПриватБанк» №0003089 від 18.10.2018 виконані ОСОБА_3 .
Суду стороною позивача в якості письмового доказу надано копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_3 від 08.02.2019, де він повідомляв про обставини знайомства з чоловіком, який представився ОСОБА_7 , та повідомив орган досудового слідства, що саме цей чоловік надав йому для використання при укладенні договорів паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , а у подальшому надавав документи та ключі від квартир, які вже були оформлені на ім`я ОСОБА_1 .
З наданої суду в якості письмового доказу копії протоколу додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_3 від 24.04.2019 у кримінальному провадженні № 12019170090000490 вбачається, що він надав показання працівнику поліції, відповідно до яких саме ОСОБА_1 познайомив його з чоловіком на ім`я ОСОБА_7 та саме ОСОБА_1 надав йому паспорт громадянина України, виданий на його, ОСОБА_1 , ім`я. За домовленістю він повинен був із вказаним паспортом представлятися ОСОБА_1 у нотаріусів та ріелторів, у подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_1 надавали йому оригінали та копії документів на квартири, які потрібно було продати, та отримували від нього документи і кошти за продане майно. 05.06.2019 ОСОБА_3 надав показання як свідок у кримінальному провадженні, що підтверджується письмовим доказом – протоколом допиту свідка - де підтвердив факт передачі йому паспорту громадянина України ОСОБА_1 , гроші за продаж квартир віддавав ОСОБА_7 , інколи у присутності ОСОБА_1 .
Не заперечував цих обставин ОСОБА_3 і в письмових поясненнях, адресованих суду, вказавши, що він діяв під впливом інших осіб, не мав фактичного контролю над обставинами укладення правочинів, просив у задоволенні позову до нього відмовити.
Вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.06.2019 в справі № 524/3999/19 затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання. Проте кримінальне провадження № 12019170000000192 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, в межах якого було винесено вирок у справі №524/3999/19, не стосується незаконних дій обвинуваченого щодо спірної квартири АДРЕСА_1 та обставин щодо укладення договору купівлі-продажу від 18.10.2018.
Надана представником позивача копія ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/11006/21-к в кримінальному провадженні № 12019170090000490 від 07.02.2019 не може підтверджувати чи спростовувати обставини вибуття із власності позивача ОСОБА_1 квартири, яка є предметом спору. Клопотання хоча і подавалося у межах кримінального провадження, проте стосується виключно обставин, які вказувалися в обґрунтування необхідності арешту майна та існували станом на час його подання. Відсутні підстави стверджувати, що обставини, вказані у клопотання органу досудового слідства про арешт майна, є доведеними, крім того, із змісту клопотання не вбачається наявності конкретних доказів, які б вказували, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею. 
У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що правовстановлюючі документи на квартири, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , він передав ріелтору, проте, надаючи пояснення у суді, вказував, що правовстановлюючі документи на квартири він передав ОСОБА_5 , тобто особі, яка на підставі довіреності укладала договори купівлі-продажу від його імені. За яких обставин з його володіння вибув паспорт громадянина України суду пояснити не зміг.
Судом було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про допит в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , проте вказані свідки на виклики суду не з`явились, клопотань про їх примусовий привід суду не надходило. Сторона відповідача про допит свідків не клопотала.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що дізнався про підроблення та використання його паспорту громадянина України з метою відчуження належних йому квартир та про вибуття з його власності квартири від слідчого поліції після допиту його у якості свідка у березні 2019, проте, як вбачається із письмових доказів до правоохоронних органів із заявами про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 1201917009000490 від 07.02.2019 він звернувся лише у лютому 2022. При цьому, як підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_1 12.03.2020 у межах кримінального провадження № 12019170090000490 від 07.02.2010 за ч.3 ст.190, ч.2 ст.366, ст.365-2 КК України звертався до слідчого з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення та у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. А тому твердження сторони позивача щодо того, що ОСОБА_1 вживав дії з відновлення свого права шляхом звернення до правоохоронних органів із заявами про визнання його потерпілим є сумнівними. Як вбачається з ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.02.2023 постановами слідчого у кримінальному провадженні від 07.03.2022 та 04.10.2022 відмовлено у визнанні позивача потерпілим в межах кримінального провадження № 12019170090000490.
Стороною позивача 19.09.2023 з метою проведення почеркознавчої експертизи на дослідження надавалися суду оригінали документів із підписом, виконаним позивачем ОСОБА_1 , у тому числі нотаріально посвідчена довіреність від 01.11.2018. Вказана довіреність від 01.11.2018, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 на вчинення дій, надана суду в якості документу, який містить його зразок підпису. З довіреності вбачається, що вона посвідчена приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Мерцаловою С.О. через 13 днів після укладення договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2018 з ОСОБА_2 , особа ОСОБА_1 нотаріусом встановлена, як і належність йому реєстраційного номера облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про що вказано в її тексті. 
Статтею 43 Закону «Про нотаріат» в редакції, чинній станом на 01.11.2018 встановлено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. 
Отже на час посвідчення довіреності ОСОБА_1 01.11.2018 пред`являв нотаріусу довідку про реєстраційний номер облікової картки платника податків та подавав документ, що посвідчував його особу, яким міг бути або паспорт громадянина України, або паспорт громадянина України для виїзду за кордон. У разі пред`явлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 повинно було бути відомо про вибуття з володіння його паспорту громадянина України. 
На думку суду стороною позивача не спростовано і твердження відповідача щодо того, що позивач не вживав будь-яких заходів з утримання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Відповідачем ОСОБА_2 також надано суду квитанції з Єдиної автоматизованої системи оплати комунальних платежів на підтвердження сплати саме нею боргу за комунальні послуги за березень 2016 та за період з січня 2018 по вересень 2018 року включно, комунальні платежі сплачувалися нею і надалі після купівлі квартири.
Судом також враховується, що ОСОБА_1 з моменту відчуження квартири і до 28.09.2021, тобто майже три роки, не звертався ні до відповідача, ні до суду з вимогами про витребування майна, а навпаки, у березні 2020 року, достовірно знаючи про відчуження спірної квартири з допомогою його підробленого паспорту громадянина України, звертався до слідчого з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення та у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. У спірній квартирі ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає, комунальні платежі не сплачував, не цікавився цим нерухомим майном. Вказані обставини у своїй сукупності спростовують твердження позивача про відсутність волевиявлення при укладенні спірного правочину.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
На підставі викладеного та досліджених судом доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позивачем, на якого було покладено тягар доведення обставин, на які він посилався, як на підстави своїх вимог, не доведено належним чином, що спірна квартира вибула з його власності поза його волею через шахрайські дії іншої особи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12,13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталія Анатоліївна, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович, ОСОБА_3 , про витребування майна від добросовісного набувача - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.О.Фадєєва