ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 348/2343/21
провадження № 51-4636 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача 
адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги представника цивільного відповідача АТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року, а також касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12021090000000353, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року ОСОБА_8  засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роківз позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк тримання під вартою вирішено рахувати з часу приведення вироку до виконання після вступу в законну силу.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто на її користь заподіяна шкода: з АТ «Укрнафта» матеріальна у розмірі 5 387,50 грн, моральна у сумі 178 000 грн; з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальна у розмірі 72 000 грн, моральна у сумі 72 000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто на її користь заподіяна шкода: з АТ «Укрнафта» матеріальна у розмірі 129 000 грн, моральна у сумі 178 000 грн; з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальна у розмірі 72 000 грн, моральна у сумі 72 000 грн.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_8 визнановинуватим у тому, що він 22 червня 2021 року, близько 08 год 30 хв., керуючи автомобілем марки ЗІЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався дорогою Надвірна - Бистриця по 
вул. Софії Галечко в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку с. Бистриця. Рухаючись прямою ділянкою автомобільної дороги, яка до здійснення маневрування в напрямку руху ОСОБА_8 проглядалась на відстані понад 217 м, маючи намір виконати поворот ліворуч на другорядну вулицю, водій ОСОБА_8 в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.3., п. 1.4., п. 1.5., п. 1.10. (в частині визначення термінів: «безпечна швидкість», «дати дорогу», «дорожні умови», «маневрування (маневр)», «небезпека для руху», «обмежена оглядовість» розділу 1, п. 2.3. розділу 2, п. 10.1., п. 10.4. розділу 10, п. 12.1., п. 12.3. розділу 12, п. 16.13 розділу 16 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР)проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснюючи маневрування - поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді мотоцикла, своєчасно її не виявив та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу в русі мотоциклу марки НОRNЕТ DАKAR, тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього ОСОБА_11 , який перевозив пасажира ОСОБА_12 , що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху та вчинив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки ЗІЛ-131 на мотоцикл марки НОRNЕТ DАKAR.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній водій мотоцикла ОСОБА_11 та його пасажир ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження від яких померли на місці події.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах:
представник цивільного відповідача АТ «Укрнафта»- адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази свідчать про наявність спільної вини обох водіїв - мотоцикла ОСОБА_11 та автомобіля ОСОБА_8 , а не виключно останнього. За таких обставин, на переконання адвоката, суди попередніх інстанцій безпідставно не визначили розмір відшкодування з урахуванням ступеня вини кожного з учасників ДТП та фактично поклали на АТ «Укрнафта» непропорційну відповідальність за завдану шкоду. Стверджує, що у разі встановлення вини обох водіїв відповідальність за шкоду, завдану смертю пасажира мотоцикла ОСОБА_12 , має бути солідарною та покладатися також на спадкоємців водія ОСОБА_11 , а за наявності - і на страховика його цивільно-правової відповідальності. Окрім того вказує, що заявлений позивачами розмір моральної шкоди є недоведеним, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів погіршення їх фізичного чи психологічного стану, втрати сну, перебування у стані пригнічення, депресії або іншого душевного страждання, а також відсутні докази завдання шкоди їх честі та гідності. Окремо наголошує на суперечливості інтересів потерпілих та відсутності доказів їх згоди на представництво інтересів одним адвокатом, що, на його переконання, є підставою для відводу такого представника. Крім того, представник АТ «Укрнафта» не погоджується з висновками судів щодо відшкодування матеріальної шкоди, зокрема, витрат на поховання, посилаючись на те, що значна частина заявлених витрат документально не підтверджена, а подані докази викликають обґрунтовані сумніви щодо їх допустимості та відповідності вимогам законодавства. Зазначає, що витрати на придбання одягу, оплату послуг священника, копання могили, поминальний обід та інші пов`язані з похованням витрати не підтверджені належними доказами, а їх розмір є істотно завищеним порівняно з середніми ринковими цінами у відповідному регіоні.
На думку представника, суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок місцевого суду в частині цивільних позовів заявлених до АТ «Укрнафта», порушив вимоги
ст. 419 КПК України, оскільки відповідних доводів його апеляційної скарги щодо наведених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону повною мірою не перевірив та належної оцінки їм не надав, унаслідок чого передчасно залишив це рішення без змін;
прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість.
В обґрунтування зазначає, що вказаний суд при перегляді вироку не надав належної оцінки всім даним про особу винного, не навів мотивів на спростування доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не встановив жодної пом`якшуючої обставини, передбаченої ст. 66 КК України, що не давало підстав призначити мінімальне покарання за ч. 3 ст. 286 цього Кодексу. Також, на думку сторони обвинувачення, судом не в повній мірі враховано позицію потерпілих щодо призначення ОСОБА_8 покарання;
захисник ОСОБА_6 ,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні допустимі та достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено. Стверджує, що місцевим судом не належно досліджено обставини справи та не надано правильну правову оцінку зібраним доказам, що призвело до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, що не врахував суд апеляційної інстанції. 
Зазначає, що висновок автотехнічної експертизи ґрунтується на неповних вихідних даних, що вплинуло на його правильність.
Вказує на недопустимість протоколу огляду місця події через його неповноту, зокрема, відсутність фіксації істотних слідів та обставин ДТП. Також наголошує, що експертизою не пояснено механізм утворення осипання ґрунту, що, на його думку, свідчить про інший момент зіткнення - на завершенні маневру.
Захисник вважає недопустимими результати слідчого експерименту через порушення порядку його проведення (відсутність мотоцикла, статиста, неправильне визначення місця зіткнення та видимості).
Стверджує, що розрахунки слідчого є помилковими, а фактична відстань до мотоцикла була більшою, що унеможливлювало його своєчасне виявлення водієм автомобіля з урахуванням рельєфу місцевості.
Оспорює визначену слідчим швидкість мотоцикла, вказуючи, що вона була значно вищою (близько 120 км/год), і за умови дотримання дозволеної швидкості ДТП не могло відбулося.
Також зазначає, що суд не врахував стан здоров`я водія мотоцикла (сліпота на одне око) та не дослідив екіпірування, яке могло обмежувати огляд.
Вважає, що причиною ДТП є порушення Правил дорожнього руху водієм мотоцикла, а не дії його підзахисного.
При цьому посилається й на те, що судами не були в повній мірі враховані дані про особу засудженого, а також, що він не представляє значної суспільної небезпеки та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Звертає увагу, що на момент розгляду кримінального провадження апеляційним судом  ОСОБА_8  мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, тому покарання останньому призначене без урахування п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу сторони обвинувачення підтримав, у задоволенні касаційних скарг захисника та представника цивільного відповідача АТ «Укрнафта»- адвоката ОСОБА_7 просив відмовити.
Захисник  ОСОБА_6  просив касаційні скарги сторони захисту і представника цивільного відповідача задовольнити та заперечив щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
Представник цивільного відповідача АТ «Укрнафта» - адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своєї касаційної скарги і скарги захисника, а касаційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія судів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що не погоджуючись із визнанням винуватим ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, сторона захисту оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, наводить власну оцінку доказам, відмінну від оцінки, що надав суд першої інстанції. 
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Твердження захисника про необхідність скасування судових рішень у зв`язку з відсутністю допустимих та достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин. Крім цього, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи його апеляційної скарги та спростував посилання сторони захисту стосовно неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених, на її думку, під час дослідження доказів та при їх оцінці місцевим судом.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження також було з`ясовано, що апеляційний суд, перевіряючи доводи сторони захисту, у тому числі щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 22.06.2021, протоколу слідчого експерименту від 04.10.2021 та висновків судових інженерно-транспортних експертиз, обґрунтовано не встановив підстав для визнання цих доказів недопустимими. Відповідні слідчі дії проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а отримані під час їх проведення дані є узгодженими між собою та з іншими доказами у справі, що виключає сумніви у їх достовірності.
Доводи захисника про неповноту протоколу огляду місця події, недоліки слідчого експерименту та необґрунтованість висновків експертиз були предметом перевірки судів попередніх інстанцій і обґрунтовано відхилені. Апеляційний суд правильно зазначив, що такі доводи не спростовують установлених судом фактичних обставин кримінального провадження та не ставлять під сумнів висновки експертів, покладених в основу вироку.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що встановлена під час слідчого експерименту відстань оглядовості (понад 217 м) підтверджує наявність у водія ОСОБА_8 об`єктивної можливості своєчасно виявити зустрічний транспортний засіб (мотоцикл) та діючи відповідно до вимог ПДР уникнути зіткнення. Невиконання ним обов`язку надати перевагу в русі перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди та відповідних суспільно небезпечних наслідків.
Посилання сторони захисту на те, що причиною ДТП були виключно дії водія мотоцикла, зокрема, перевищення швидкості руху, судами обґрунтовано визнано безпідставними, оскільки навіть за таких умов це не звільняло водія автомобіля ОСОБА_8 від обов`язку переконатися у безпечності маневру та надати перевагу в русі зустрічному транспорту. Висновок експерта від 10.06.2025
№ 1854-Е, на який посилається сторона захисту, апеляційний суд належним чином оцінив, зазначивши, що він ґрунтується на вихідних даних, які не відповідають встановленим судом фактичним обставинам, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції.
Крім того, вказаний суд мотивовано відхилив твердження захисту щодо недостовірності визначеної швидкості мотоцикла та відстані до місця зіткнення, вказавши, що відповідні показники встановлені на підставі сукупності взаємопов`язаних доказів, які узгоджуються між собою та не викликають обґрунтованих сумнівів.
Так само апеляційний суд надав належну оцінку доводам сторони захисту про стан здоров`я водія мотоцикла та можливі обмеження його огляду, обґрунтовано зазначивши, що ці обставини самі по собі не спростовують установленого судами факту порушення засудженим вимог ПДР та не виключають причинного зв`язку між його діями і настанням наслідків.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В оскаржуваних рішеннях судами першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
Цей стандарт у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів та вважає, що у цьому кримінальному провадженні було дотримано принцип презумпції невинуватості, а сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Призначаючи  ОСОБА_8 захід примусу, місцевий суд належним чином врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також обставини його вчинення та дії потерпілого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, а також те, що він має на утриманні неповнолітню дитину.
Таким чином, урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд призначив  ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк
5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
На переконання Суду, призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
За встановлених у цьому кримінальному провадженні обставин, навіть з урахуванням того, що на момент розгляду кримінального провадження апеляційним судом ОСОБА_8 мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутні підстави вважати призначене останньому покарання явно несправедливим через суворість або м`якість, в аспекті приписів ст. 414 КПК України, оскільки у даній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Крім цього слід зазначити, що свідоцтва про народження двох дітей долучено до матеріалів кримінального провадження стороною захисту лише на стадії касаційного перегляду, а відтак суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості врахувати ці обставини під час апеляційного розгляду.
Підстав для призначення більш суворого покарання, як того просить прокурор у касаційній скарзі, а також можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це зазначає захисник у своїй скарзі, касаційний суд не вбачає, оскільки переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень, умотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, визначення порядку його відбування та справедливості обраного ОСОБА_8 заходу примусу, захисником та прокурором у касаційних скаргах не наведено.
Стосовно доводів касаційної скарги представника цивільного відповідача АТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості розміру стягнення з АТ «Укрнафта» моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Слід вказати, що у касаційному порядку не оспорюються вирішення судами цивільних позовів в частині стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заподіяної шкоди на користь цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.
Згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, даним Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, суд має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого, відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також всіх основних умов відповідальності, а саме неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Згідно приписів ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Врахувавши наведені вимоги закону, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладається на цивільного відповідача - Акціонерне товариство «Укрнафта», оскільки шкоду було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «ЗІЛ-131», який належить даному акціонерному товариству та експлуатувався його працівником ОСОБА_8 під час виконання трудових (службових) обов`язків. За таких обставин саме власник транспортного засобу, як володілець джерела підвищеної небезпеки, несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Укрнафта», обґрунтовано врахував характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань, яких зазнали потерпілі внаслідок загибелі їхніх близьких, тяжкість та незворотність втрати, неможливість відновлення попереднього життєвого становища, а також істотність вимушених змін у їхньому житті. Судом встановлено, що загибель синів спричинила для потерпілих тривалі та постійні моральні страждання, які негативно вплинули на їхній психоемоційний стан і спосіб життя, та матиме наслідки упродовж усього подальшого життя.
Оцінивши сукупність наведених обставин, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд стягнув з АТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральну шкоду по 178 000 грн кожній, вказавши, що визначений розмір моральної шкоди є співмірним характеру та обсягу завданих потерпілим страждань і таким, що відповідає засадам цивільного законодавства. 
При цьому, згідно усталеної практики Верховного Суду моральна шкода за своєю природою не підлягає точному кількісному виміру та не завжди може бути підтверджена документальними доказами, оскільки полягає у фізичних, душевних і психічних стражданнях особи, які є наслідком порушення її немайнових прав. Визначення розміру такої шкоди здійснюється судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини та тривалості страждань, тяжкості втрати, а також з дотриманням принципів розумності, виваженості та справедливості, а відсутність документального підтвердження сама по собі не може бути підставою для відмови у відшкодуванні моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди належним чином мотивований судами попередніх інстанцій, забезпечує дотримання балансу між інтересами потерпілих та принципами справедливості й пропорційності цивільно-правової відповідальності, тому доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_7 в цій частині є неспроможними.
Щодо доводів касаційної скарги представника цивільного відповідача про неврахування судами вини водія мотоцикла - неповнолітнього ОСОБА_11 щодо порушення ПДР при керуванні транспортним засобом, які призвели до трагічних наслідків, а саме смерті останнього та ОСОБА_12 , Суд вважає необхідним зазначити наступне.
Так, вказані фактичні обставини були досліджені судом першої інстанції та відображені у вироку суду, яким встановлено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме у порушенні ПДР, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілих.
При цьому, наявність у діях водія мотоцикла ОСОБА_11 порушень ПДР, які перебувають у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, про що зазначено у вироку суду з посиланням на висновок експерта
№ СЕ-19/109-21/10922-ІТ інженерно-транспортної експертизи від 12.10.2021, не свідчить про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Укрнафта» на користь потерпілих  ОСОБА_9 та  ОСОБА_10 є не обґрунтованим та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості й справедливості.
Крім того, апеляційний суд правомірно погодився з висновком місцевого суду про те, що визначення кола відповідачів у цивільному позові належить виключно до дискреції цивільних позивачів.
Також Суд відхиляє доводи адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності повноважень у представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 , оскільки матеріалами кримінального провадження підтверджується наявність чинного договору про надання правової допомоги № 15/22 від 23 червня 2022 року
(т. 2 а. п. 226-228) та ордера адвоката від 10 березня 2022 року (т. 3 а. п. 27), в якому допущено технічну описку - помилково зазначено дату, а саме рік, замість 2023 вказано 2022, тому вказані доводи скарги представника АТ «Укрнафта» є неспроможними.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи адвоката ОСОБА_7 щодо процесуальних порушень при прийнятті судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 після початку судового розгляду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлений до початку судового розгляду. У свою чергу, згідно з положеннями ст. 347 КПК України, судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до початку судового розгляду (14.02.2022), представник цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 подав цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У подальшому ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року (т. 2 а. п. 230-231), крім іншого, вказану позовну заяву до обвинуваченого ОСОБА_8 , а також позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 до ПАТ «Укрнафта» від 17.03.2022 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повернуто позивачу та надано строк до 29.03.2023 для повторного звернення до суду з належно оформленою позовною заявою.
На виконання даної ухвали суду представник цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 24.03.2023 повторно подав цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції доходить висновку, що відсутні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при зверненні потерпілої ОСОБА_9 з цивільним позовом.
Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованого стягнення із АТ «Укрнафта» на користь цивільних позивачів матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно приписів ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Задовольняючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з АТ «Укрнафта» матеріальної шкоди в частині витрат на виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника в розмірі 166 000 грн відповідно до договору на виконання робіт № 172 від 28.07.2022, а також витрат, пов`язаних із похованням(придбання одягу, оплата послуг священника, копання могили, поминальний обід та інші витрати) у сумі 35 000 грн, місцевий суд не перевірив та не надав належної оцінки доказам щодо їх належності, допустимості та достовірності, які б підтверджували фактичне понесення зазначених витрат та їх розмір. При цьому в матеріалах кримінального провадження наявний лише товарний чек від 28.07.2022 щодо сплати ОСОБА_10 80 000 грн за виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника.
При стягненні з АТ «Укрнафта» на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальної шкоди в частині витрат на виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника в розмірі 42 387,5 грн, суд першої інстанції не дослідив належним чином та не надав оцінки доказам щодо фактичного понесення таких витрат та їх розміру. При цьому, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди, вказаний суд також допустив арифметичну помилку при обрахуванні її загальної суми у розмірі 77 387,5 грн, яка включає в себе витрати, пов`язані з похованням на суму 27 310 грн, та витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника в розмірі 42 387,5 грн.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача АТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності належного документального підтвердження значної частини заявлених витрат, формально погодившись із висновками суду першої інстанції про законність вироку в цій частині, чим порушив вимоги статті 419 КПК України.
Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільних позовів  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної шкоди з АТ «Укрнафта» не можна вважати законними, обґрунтованими та вмотивованими, оскільки їх постановленоз істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вказаних судових рішень.
Таким чином, касаційна скарга представника цивільного відповідача АТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10  щодо стягнення матеріальної шкоди з АТ «Укрнафта»з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора залишити без задоволення, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8  скасувати в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10  щодо стягнення матеріальної шкоди з АТ «Укрнафта» і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3