ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"14" травня 2026 р. Cправа № 902/1245/25  

за позовом: Квартирно - експлуатаційного відділу міста Хмельницький (вул. Героїв АТО, будинок 3/1, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29006) 
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБС-ПРОФ" (вул. Героїв Крут, м. Вінниця, Вінницький р-н., Вінницька обл., 21001) 
про стягнення 439980,36 грн 

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.
Секретар судового засідання Надтока Т.О.
за участю представників сторін:
позивача: Воронкова Ю.С.
відповідача: Шевчук В.О. 
В С Т А Н О В И В : 

08.09.2025 Квартирно - експлуатаційний відділ міста Хмельницький звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБС-ПРОФ" про стягнення 439 980,36 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.09.2025 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.
Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження у справі № 902/1245/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 16.10.2025.
09.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБС-ПРОФ" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/10875/25 від 09.10.2025), який долучених судом до матеріалів справи.
13.10.2025 від Квартирно - експлуатаційного відділу міста Хмельницький надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/11048/25 від 13.10.2025), яка долучена судом до матеріалів справи.
За результатами проведеного судового засідання 16.10.2025 суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 21.10.2025, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
21.10.2026 від представника відповідача ТОВ «ТБС-ПРОФ» надійшло заперечення (вх. № канц. 01-34/11367/25 від 21.10.2025), яке долучене судом до матеріалів справи.
За результатами проведеного судового засідання 21.10.2025 суд дійшов висновку про продовження підготовчого провадження та відкладення розгляду справи на 11.11.2025, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
07.11.2025 від представника позивача Квартирно-Експлуатаційного відділу міста Хмельницький надійшли додаткові пояснення (вх. № канц. 01-34/12084/25 від 07.11.2025), які долучені судом до матеріалів справи.
За результатами проведеного судового засідання 11.11.2025 суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 04.12.2025, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
Поряд з цим, судове засідання 04.12.2025 не відбулось, у зв`язку з технічною проблемою не було можливості здійснити фіксування судового засідання, що стверджується службовою запискою № 346/2025.
Ухвалою суду від 04.12.2025 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 23.12.2025.
За результатами проведеного судового засідання 23.12.2026 суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 20.01.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
За результатами проведеного судового засідання 20.01.2026 суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті 19.02.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
Поряд з цим, судове засідання 19.02.2026 не відбулось, у зв`язку з технічною проблемою не було можливості здійснити фіксування судового засідання, що стверджується службовою запискою № 25/2026.
Ухвалою суду від 19.02.2026 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 26.03.2026.
За результатами проведеного судового засідання 26.03.2026 суд дійшов висновку про оголошення перерви в розгляді справи на 16.04.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
За результатами проведеного судового засідання 16.04.2026 суд дійшов висновку про оголошення перерви в розгляді справи на 07.05.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
За результатами проведеного судового засідання 07.05.2026 відклав проголошення вступної та резолютивної частини рішення на 14.05.2026.
14.05.2026 в судовому засіданні в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
В обґрунтування позовних вимог (викладених як у позовній заяві та у відповіді на відзив та в додаткових поясненнях) позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором підряду № 434 від 16.09.2021, а саме завищення обсягів та вартості виконаних будівельних робіт на об`єкті: КОД ДК 021:2015-45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація «Капітальний ремонт будівлі № 59/7 (їдальня), с. Шпичинці, Хмельницька область, Дережнянський район на суму 439 980,36 грн. За доводами позивача, позовні вимоги ґрунтуються на безпідставно збереженні коштів (ст. 1212 ЦК України) отриманих за договором підряду, який припинив свою дію, а підрядник не виконав усіх робіт.
Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву та в поясненнях за змістом яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач наполягає, що підрядні роботи були виконані на виконання Договору підряду № 434 та прийняті та оплачені позивачем без зауважень, що підтверджується наданими позивачем актами приймання виконаних робіт, довідками про вартість будівельних робіт та витрат, платіжними дорученнями та додатковими угодами, з огляду на що звернення позивача з позовом на підставі ст. 1212 ЦК України є невірним способом захисту, оскільки правовідносини у цій справі виникли саме на виконання умов договору підряду. Зокрема заперечує проти підстав позовних вимог які ґрунтуються на судовій експертизі, вважає, що даний доказ повинен оцінюватись судом на загальних підставах з іншими доказами.
Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: Між Квартирно – експлуатаційним відділом міста Хмельницький та ТОВ "ТБС-ПРОФ" було укладено договір № 434 від 16.09.2021 року (далі за текстом Договір).
Згідно п.1.1. Договору, предметом Договору підряду є виконання робіт з Капітального ремонту будівлі № 59/7 (їдальня) с. Шпиченці Хмельницька область Деражнянський район (далі – ОБ`ЄКТ), що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Генпідрядник зобов`язується виконати та здати у 2022 році згідно Договірної ціни (Додаток № 1), кошторису (Додаток № 2) роботи по ОБ`ЄКТУ, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи (п.1.2. договору).
Генпідрядник зобов`язаний виконати передбачені Договором роботи, якість яких повинна відповідати вимогам нормативно-правових актів у сфері будівництва, проектно-кошторисній документації, умовам Договору та інших нормативно-правових актів (п. 2.1. договору) .
Договірна ціна становить – 7 128 740, 00 грн. з ПДВ (п.2.1.1. договору).
Згідно п. 3.2. Договору підряду № 434 Договірна ціна Договору є твердою.
Розрахунки за виконані роботи по об`єкту проводяться на підставі “Актів приймання виконаних будівельних робіт” за формою КБ-2в та “Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат” за формою КБ-3 протягом 30 робочих днів після їх підписання Замовником (п.4.1.1. договору).
У разі виявлення завищення обсягів та/або вартості робіт під час перевірок та контрольних обмірів на об`єкті, які були прийняті та оплачені Замовником на підставі актів форми КБ-2в “Акт приймання виконаних будівельних робіт” та форми КБ-3 “Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати” Генпідрядник зобов`язаний протягом 10 робочих днів з моменту виявлення відшкодувати завищення шляхом повернення коштів або виконання робіт, у сумі різниці сплаченої за виконані роботи за актами форми КБ-2в, КБ-3 та фактичним виконанням робіт Генпідрядником (п. 4.2.3. договору).
Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити виконані Генпідрядником згідно умов Договору та проектно-кошторисної документації роботи.
Замовник зобов`язаний приймання виконаних робіт здійснювати згідно типових форм № КБ-3 “Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат”, та № КБ-2в “Акт приймання виконаних будівельних робіт (п.2.1.3. договору).
Розділом 6 передбачено зобов`язання Генпідрядника:
Забезпечити виконання робіт, якість яких відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства у строки, встановлені Договором.
У разі не виконання своїх зобов`язань за Договором сплатити Замовнику визначені умовами Договору штрафні санкції, а також повернути Замовнику відповідну частку сплачених останнім за умовами Договору коштів.
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством.
Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31.12.2022 року, а в частині своїх зобов`язань та розрахунків до повного їх виконання Сторонами (п.10.1. договору).
Крім того, судом встановлено, що після укладення Договору, між сторонами було укладено ряд додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та регулювали окремі аспекти виконання договору.
Додаткова угода № 1 від 04.10.2021 року, якою було змінено фінансування між роками в межах договірної ціни.
Додаткова угода № 2 від 16.12.2021 року, якою було змінено фінансування між роками в межах договірної ціни.
Додаткова угода № 3 від 22.12.2021 року, якою було змінено фінансування між роками в межах договірної ціни. Додаткова угода № 4 від 21.02.2021 року, якою було змінено фінансування між роками в межах договірної ціни.
Додаткова угода № 5 від 14.11.2022 року, якою було зменшено договірну ціну до 6 459 792, 61 грн.
Як слідує з матеріалів справи, за період виконання договору сторонами було підписано ряд актів КБ-2, КБ-3, які стали підставою для здійснення оплати з боку позивача.
Поряд з цим, судом встановлено, що в рамках кримінального провадження №12025240000000586 за ознаками вчинення ТОВ «ТБС-ПРОФ» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, було проведено судову економічну експертизу та додаткову будівельно - технічної експертизу. За результатами вказаних експертиз було встановлено, що вартість фактично не виконаних робіт на об`єкті «Капітальний ремонт будівлі №59/7 (їдальня) с. Шпиченці Деражнянський район Хмельницької області», на виконання договору підряду № 434 від 16.09.2021 становить 314 425,75 грн в прямих витратах та враховуючи інші витрати, а саме загальновиробничі витрати, прибуток, адміністративні витрати та ПДВ вказана сума становить 439 980,36 грн.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли між суб`єктами господарювання на підставі укладеного правочину – Договору 434 від 16.09.2021, що за своєю правовою природою є договором підряду (будівельного підряду), та регулюються нормами ЦК України та ГК України.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 203/2612/13-ц, від 19.06.2018 у справі № 5023/3905/12.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботу.
Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Аналогічні права та обов`язки замовника (КЕВ м. Хмельницький) погоджені сторонами у Договорі підряду № 434 від 16.09.2021.
Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).
Наведені норми містять презумпцію обов`язку замовника здійснювати приймання роботи з його засвідченням актом або іншим документом, що фіксує факт прийняття роботи.
Крім того, на замовника покладається обов`язок оглянути виконані роботи. Зазначення такого огляду полягає у тому, що він дозволяє виявити можливі недоліки виконаної роботи.
Такі обов`язки замовника передбачені у Договорі підряду № 434 від 16.09.2021.
Судом з`ясовано, що сторонами без заперечень та будь-яких зауважень були підписані акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт до них, що свідчить про прийняття замовником робіт, визначених у цих актах у повному обсязі.
Акта (чи актів) про виявлені недоліки у роботі (роботах) під час їх прийняття сторонами не складалося, вимог про усунення недоліків відповідно до умов договорів та положень ч. 1 ст. 858 ЦК України замовником (КЕВ м. Хмельницький) не висувалось.
Таким чином, замовник (позивач у справі) прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про допущення виконавцем робіт (підрядником, відповідачем у справі) будь - яких відступів від умов договорів чи про наявність інших недоліків.
При укладенні Договору підряду № 434 від 16.09.2021 сторони були вільні у визначенні його умов, на свій розсуд укладали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір, в тому числі, і щодо вартості проведення будівельних робіт.
Як слідує із матеріалів справи, позивач перевірив кількість, якість та ціну робіт, підписавши відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних робіт (встановленої форми) без зауважень та заперечень.
Підтвердженням згоди замовника із повним та належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором підряду № 434 від 16.09.2021 є здійснення ним оплати за договором в повному розмірі.
Отже, враховуючи приписи зазначених вище норм права, а також те, що позивач оглянув, прийняв та повністю оплатив роботи за актами приймання виконаних робіт, які підписані та скріпленні печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень, відповідач погодився як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю.
Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку позивача в матеріалах справи відсутня. Водночас обсяг виконаних робіт погоджений сторонами та їх вартість повністю оплачена.
Отже, умови Договору підряду № 434 від 16.09.2021 в частині виконання і прийняття робіт сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було.
Для надання відповіді на питання, чи мали місце недоліки у виконаній роботі, необхідно не лише зазначити, що такі недоліки існували, а вказати, які саме недоліки, в чому вони виразилися, які пошкодження, причини та обсяги цих недоліків, а також встановити, що такі недоліки неможливо було виявити під час приймання робіт. (Саме такі висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 911/1981/20 та від 28.05.2020 у справі № 904/2029/19).
Підставою ж для подання позивачем позову став висновок судового експерта Г. Семенюка № СЕ – 19 /123-25/9278-ЕК від 27.06.2025 Хмельницького науково – дослідного експертно – криміналістичного центру який було здійснено в межах кримінального провадження № 1202524000000586 за ознаками кримінального порушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та додаткової судової будівельно – технічної експертизи № 688/25-26 від 20.06.2025 проведеної експертом Д. Денисовим Київським науково – дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України Хмельницьке відділення.
Згідно судової експертизи встановлено завищення обсягів виконаних робіт за Договором підряду № 434 від 16.09.2021 на суму 314 425,75 грн, яке виникло в результаті невідповідності обсягів, відображених в актах ф. № КБ-2в, порівняно з фактично виконаними та інші витрати, а саме загальновиробничі витрати, прибуток, адміністративні витрати та ПДВ, що становить 439 980,36 грн.
Поряд з цим, позивачем визначено правову підставу позову саме статтю 1212 Цивільного кодексу України особа яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно іншій особі.
За доводами суду, якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов
Як уже встановлено, судом правовідносини виникли між сторонами на підставі договору підряду № 434 від 16.09.202, який відповідачем був виконаний, про що складені акти та довідки встановленої форми, які підписані представниками виконавця робіт та замовника, а також скріплені печатками сторін.
Водночас позивачем було повністю оплачено виконані роботи відповідачем.
Суд зауважує, що на момент розгляду справи в суді, договір підряду № 434 від 16.09.2021 не визнано недійсним, натомість останній виконаним з обох сторін, що не заперечується сторонами. 
Суд встановив, що виконані відповідачем згідно з актами роботи прийняті позивачем. Зауважень щодо обсягу виконаних робіт позивач не висловив відповідачу ні до, ні після підписання актів виконаних робіт.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 905/18/23 положеннями частин 3, 4 статті 853 ЦК України, якими регулюються договірні відносини між замовником і підрядником, визначаються як порядок та умови дій сторін договору підряду в разі виявлення замовником після прийняття роботи прихованих недоліків у виконаній роботі, в тому числі таких, що були умисно приховані підрядником, що спричинено передусім незаконними або недобросовісними діями посадової особи замовника, якою підписано первинні документи про виконання обсягів робіт, частина яких фактично не виконувалася, так і наслідки відповідних дій сторін, які (наслідки) полягають у призначенні експертизи з метою з`ясування причин виникнення зазначених недоліків у випадку виникнення між сторонами договору підряду господарського спору, зокрема, встановлення порушень умов договору, причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками.
При цьому чинне законодавство не забороняє господарському суду досліджувати матеріали кримінального провадження в порядку господарського судочинства, в тому числі висновки експертизи, призначеної та проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження, тобто в період, коли на час розгляду господарської справи вирок у кримінальній справі ще не було ухвалено, проте матеріали кримінального провадження підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статей 76- 79, 86 ГПК України.
Як уже встановлено судом згідно із висновком судової експертизи № СЕ – 19/123-25/9278-ЕК від 27.06.2025 проведеної судовим експертом Г. Семенюком Хмельницького науково – дослідного експертно криміналістичного центру встановлено завищення обсягів виконаних робіт за Договором підряду № 434 від 16.09.2021 на суму 314 425,75 грн, яке виникло в результаті невідповідності обсягів, відображених в актах ф. № КБ-2в, порівняно з фактично виконаними та інші витрати, а саме загальновиробничі витрати, прибуток, адміністративні витрати та ПДВ, що становить 439 980,36 грн.
Так, у якості доказу завищення обсягів та вартості виконаних відповідачем робіт позивач посилається на даний висновок.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 27 травня 2021 року по справі №910/702/17 висловив правову позицію з приводу належності та допустимості висновку фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Суд також звертає увагу на те, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Відповідно до частини першої статті 69 ГПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
Статтею 98 ГПК України унормовано, що висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Відповідно частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Згідно з приписами статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» (у редакції, чинній станом на час складення відповідного висновку експертів) судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках – також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Статтею 10 вказаного Закону унормовано, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.
Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.
До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Судовому експерту забороняється використовувати свої повноваження з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки та пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.
До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону.
Верховний Суд зазначає, що згідно з наведеними положеннями ГПК України та Закону України «Про судову експертизу» висновок експерта у господарській справі може бути наданий державною спеціалізовано установою, судовим експертом, який не є працівником такої установи та іншим фахівцем (експертом) з відповідної галузі знань у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судову експертизу».
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів; стаття 86 ГПК України).
Відповідно до приписів статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Водночас судам слід враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Належність доказів – це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи № 910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14.
Відповідно до ст. 98 та ст. 101 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, висновок експерта має подаватися в оригіналі або у вигляді належним чином засвідченої копії. Якщо інша сторона або суд мають сумніви щодо достовірності незасвідченої копії, такий висновок можуть визнати недопустимим доказом
Таким чином, суди мають надавати оцінку висновкам експертів, поряд з цим дані висновки мають бути належно поданим до суду як письмовий доказ, в даному випадку до суду подано копії висновків експертів не належним чином завірені, з огляду на що суд визнає їх як недопустимий доказ.
Висновок судової експертизи є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав.
Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь встановленої сили, тобто Висновок судової експертизи не є підставою для стягнення з відповідача коштів, вже одержаних відповідно до умов договору, роботи по якому прийняті позивачем (замовником за договорами) без жодних зауважень та претензій щодо робіт, їх обсягів, якості тощо.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Частина 2 ст. 9 вказаного Закону зазначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Такими первинними документами є акти приймання виконаних робіт та довідки про вартість робіт.
Матеріали справи не містять доказів порушення ТОВ "ТБС-ПРОФ" своїх зобов`язань за договором, зокрема, щодо завищення вартості виконаних підрядних робіт чи неналежного їх виконання, окрім висновку експертизи, який не є первинним документом та не породжує господарське зобов`язання між сторонами.
Висновок експертизи не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу ст. 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Обставини, які встановлені під час проведення експертизи не можуть впливати на умови договірних відносин між позивачем та відповідачем, а тим більше їх змінювати.
Позивач не надав жодних доказів порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором.
Чинне законодавство України не покладає на виконавця робіт обов`язку після прийняття замовником цих робіт без зауважень та заперечень, у разі виявлення в процесі перевірки контролюючим органом завищення вартості робіт, обов`язку повернути відповідну суму завищення.
Отже, доводи позивача стосовно того, що саме відповідачем було завищено вартість матеріальних ресурсів є такими, що ґрунтується на належних та допустимих доказах, при цьому як встановлено судом відповідач виконував роботи у відповідності до умов Договору, а позивач в свою чергу, прийняв дані роботи без зауважень.
Однак, жодних розрахунків або ж інших документів, що підтверджують розмір безпідставно сплачених коштів позивачем не надано. Так, як і не надано жодного процесуального документу в межах кримінального провадження № 1202524000000586.
При цьому із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ТБС-ПРОФ" належним чином та в повному обсязі виконано роботи за Договором підряду.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то витрати зі сплати судового збору залишаються за КЕВ м. Хмельницький.
Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ :
1. В позові відмовити.
2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.
3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до Електронних кабінетів ЄСІТС. 

Повне рішення складено 25 травня 2026 р.

Суддя Яремчук Ю.О.  

віддрук. прим.:
1 - до справи