Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне рішення)
11.05.2026	Справа №607/24732/25	

11 травня 2026 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
-головуючої судді     Черніцької І.М.
-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.
-сторони в судове засідання не з`явились
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – банк, АТ «А-Банк») звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №AВН0СТ155101739632161276 від 15 лютого 2025 року у розмірі 50 736,18 грн, в тому числі: 38 311,72 грн – заборгованість за тілом кредиту, 11 935,43 грн – заборгованість за відсотками та 489,03 грн –заборгованість за пенею. 
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 15 лютого 2025 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №AВН0СТ155101739632161276, згідно умов якого відповідачу видано кредит у сумі 40 000 грн, строком на 36 місяці, зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та коштів не повернув, внаслідок чого станом на 26 листопада 2025 року виникла заборгованість у розмірі 50 736,18 грн, в тому числі: 38 311,72 грн – заборгованість за тілом кредиту, 11 935,43 грн – заборгованість за відсотками та 489,03 грн –заборгованість за пенею. 
Посилаючись на наведене, банк просив задовольнити позов.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
У судове засідання представник банку не з`явився. Разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Позов підтримує та не заперечує щодо заочного вирішення справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Судова влада України. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав.
На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 
Судом встановлено, що 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку».
У заяві зазначено, що відповідач ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК». 
Підписавши дану заяву відповідач погодився, що дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК» між ним та Банком становлять договір про надання банківських послуг умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 
15 лютого 2025 року між Банком та ОСОБА_1 підписано Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №AВН0СТ155101739632161276. 
Відповідно до умов п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7, 11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка», тип кредиту – строковий; мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту – 40000 грн; строк кредитування – 36 місяців з 15 лютого 2025 року по 14 лютого 2028 року; процентна ставка (фіксована) – 85% на рік. Розмір щомісячного платежу – 3119,85 грн. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно із умовами п. 14 Заяви про надання послуги «Швидка готівка», кредит надається Клієнту у відповідності до Тарифів, які розміщуються на веб-сайті Банку у розділі: кредит «Швидка готівка».
Вказана заява підписана відповідачем за допомогою накладення електронного підпису. 
Також сторони підписали паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», яким передбачені аналогічні умови.
Відповідно до меморіального ордеру №ТR 44393342.38191.65455 від 15 лютого 2025 року, виданого АТ «А-Банк» встановлено, що АТ «А–Банк» видав  ОСОБА_1 кошти в сумі 40 000 грн згідно кредитного договору № AВН0СТ155101739632161276 від 15 лютого 2025 року.
З виписки по кредиту АТ «А–Банк» щодо відповідача ОСОБА_1 за період з 15 лютого 2025 року по 25 листопада 2025 року за даним кредитом встановлено, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання з повернення кредиту, щомісячних платежів не вносив, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 50 649,27 грн.
З розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача станом на 26 листопада 2025 року складає 50 736,18 грн, в тому числі: 36 808,21 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1503,51 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 956,93 грн – заборгованість за відсотками на поточну заборгованість; 10 978, 50 грн – заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість та 489,03 грн –заборгованість за пенею. 
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов банку слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. 
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
В силу вимог п. 4 ст. 3 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затвердженого Постанова Правління Національного банку України14.08.2017 № 78 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.02.2019 № 42) (далі – Положення), простий електронний підпис (далі - простий ЕП) - будь-який вид ЕП, крім кваліфікованого ЕП, удосконаленого ЕП, ЕП Національного банку.
Згідно з вимогами п. 4 ст. 13 вказаного Положення, під час створення, оброблення та зберігання електронних документів застосовується простий ЕП.
Відповідно до вимог ст. ст. 29, 30, 31 Положення, клієнт установи має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог:  1) електронна взаємодія здійснюється виключно з установою та з використанням технології, визначеної установою;  2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог пункту 14 розділу II цього Положення.
Простий ЕП має забезпечувати однозначну ідентифікацію особи підписувача.
Доведення цілісності електронних документів із створеним простим ЕП може забезпечуватися засобами інформаційної системи, у якій здійснюється створення, оброблення, зберігання електронних документів.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне ознайомлення відповідача з умовами укладеного кредитного договору, шляхом підписання Заяви про надання послуг «Швидка готівка» простим електронним підписом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи встановлено, що 15 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та позивачем укладено кредитний договір №AВН0СТ155101739632161276, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 40000 грн, на строк 36 місяців, зі сплатою процентів 85% річних.
Встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу банківську послугу з кредитування шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок у розмірі 40 000 грн.
На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання коштів, позивачем надано анкету-заяву підписану відповідачем, Заяву про надання послуги «Швидка готівка», паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості по кредиту, виписку по рахунку, меморіальний ордер, з яких вбачається факт отримання відповідачем кредитних коштів.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, щомісячних платежів не вносив, допустив виникнення заборгованості.
Згідно з вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII, споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Отже, у цій справі регулювання правовідносин АТ «Акцент банк» із споживачем ОСОБА_1 щодо кредитування для споживчих потреб відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1734-VIII.
Згідно із вимогами ч.4 ст. 16 Закону № 1734-VIII, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, висловлений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13 (провадження № 14-600цс18), вказавши, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
У справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.
Звертаючись до суду із цим позовом АТ «Акцент банк» посилався на те, що ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання за черговими платежами, тому існують правові підстави для дострокового повернення всієї суми кредиту.
Як видно з умов договору, сторонами погоджено строк кредитування та графік платежів до 14 лютого 2028 року, який ще не сплинув.
Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «Акцент Банк» не надав доказів на підтвердження факту надіслання відповідачу та отримання ним вимоги про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку.
Тому, в суду відсутні підстави стягувати суму боргу, строк повернення якої ще не настав.
Разом із тим, виходячи із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26 листопада 2025 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 1503,51 грн та 11 935,43 грн – заборгованість за відсотками, разом – 13 438,94 грн, враховуючи вимоги статтей 530, 610 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18).
Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 489,03 грн, слід зазначити таке.
Відповідно до вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, враховуючи, що позивачем здійснено нарахування пені за невиконання відповідачем умов кредитного договору в період дії воєнного стану, вказані суми в силу вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України підлягають списанню позивачем, як новим кредитором, а тому відсутні підстави для стягнення таких сум з відповідача.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кредитні кошти у добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «Акцент Банк» заборгованості за кредитним договором №AВН0СТ155101739632161276 від 15 лютого 2025 року, станом на 26 листопада 2025 року в розмірі 13 438,94 грн, з яких: 1503,51 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту та 11 935,43 грн – заборгованість за відсотками, оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів, відсотків. Вказана сума відповідачем не спростована. 
Окрім того, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 641,64 грн (13438,94 * 2422,40 / 50736,18), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В: 
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №AВН0СТ155101739632161276 від 15 лютого 2025 року в розмірі 13 438,94 грн, з яких: 1503,51 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту та 11 935,43 грн – заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 641,64 грн сплаченого судового збору.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», вул. Батумська, 11, м. Дніпро, код ЄДРПОУ – 14360080.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Повне рішення складено 11 травня 2026 року.

Головуюча       І.М. Черніцька