РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/1296/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєсстру призовників, військовозов`язаних та резервістів про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку; 
- зобов`язати відповідача внести відомості до Єдиного державного реєсстру призовників, військовозов`язаних та резервістів про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку, відносно відомостей зазначених у військовому квитку позивача № НОМЕР_1 від 16.06.1993.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ще у 2015 році за результатами проходження військово-лікарської комісії позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що міститься відповідна відмітка у військовому квитку. На думку позивача, таке рішення є чинним, не було скасоване чи переглянуте у встановленому законом порядку, а тому він не підлягав перебуванню на військовому обліку та не міг бути мобілізований. Позивач зазначає, що у вересні 2025 року його було поновлено на військовому обліку, направлено на військово-лікарську комісію та мобілізовано до лав Збройних Сил України без належних правових підстав. При цьому він стверджує, що фактичного медичного огляду, необхідних обстежень та досліджень не проводилося, можливості надати медичні документи не було надано, а висновок про придатність до військової служби йому не вручався та не роз`яснювався. На переконання позивача, відповідачем проігноровано чинне рішення ВЛК про непридатність до військової служби та виключення з військового обліку, а також не приймалося жодного рішення про скасування такого висновку чи поновлення його на військовому обліку. Позивач вважає, що відповідач, будучи органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, був зобов`язаний внести до Реєстру відомості про його непридатність до військової служби та виключення з військового обліку відповідно до наявних військово-облікових документів. Невнесення таких відомостей позивач розцінює як протиправну бездіяльність, що призвела до незаконного перебування його на військовому обліку та подальшої мобілізації. У зв`язку з цим позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення до Реєстру відомостей про його непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та зобов`язати відповідача внести відповідні дані на підставі записів, наявних у його військовому квитку.
Ухвалою суду від 29.01.2026 позовну заяву залишено без руху як таку, що подано без додержання вимог, встановлених статтею 160 КАС України, надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Ухвалою суду від 06.02.2026 позивачу продовжити строк встановлений ухвалою суду від 29.01.2026, тривалістю п`ять днів з дня вручення даноїухвали. Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк і спосіб, встановлений судом.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
Відповідач надав відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки на час звернення до суду він проходить військову службу за призовом під час мобілізації та зарахований до списків особового складу військової частини, у зв`язку з чим не перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний. Відтак його облік здійснюється відповідною військовою частиною, а РТЦК та СП не наділений повноваженнями вчиняти щодо нього облікові дії, зокрема приймати рішення про виключення з військового обліку чи вносити відповідні зміни до облікових даних. Відповідач вказує, що після реалізації наказу про призов на військову службу під час мобілізації між позивачем та державою виникли нові правовідносини щодо проходження військової служби, а тому вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити його з військового обліку є юридично неможливими до виконання з огляду на відсутність у відповідача відповідних повноважень. Крім того, відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що останній був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Зазначає, що відповідно до записів у військовому квитку позивач був визнаний непридатним до військової служби за статтею 64-б Розкладу хвороб та знятий з військового обліку, однак не був виключений з військового обліку. На думку відповідача, поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку» мають різний правовий зміст та різні правові наслідки. Відповідач зазначає, що для виникнення правових наслідків у вигляді виключення з військового обліку необхідною є постанова військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби саме з виключенням з військового обліку, яка підлягає затвердженню штатною військово-лікарською комісією. Водночас у документах позивача відсутнє формулювання про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, а тому правові підстави для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, на яких наполягає позивач, відсутні. Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо неналежного проходження військово-лікарської комісії у 2025 році, оскільки такі обставини не стосуються предмета даного спору, яким є оскарження бездіяльності щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а не перевірка законності дій чи рішень військово-лікарської комісії. З огляду на викладене відповідач вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не існує, оскільки позивач не був виключений з військового обліку у встановленому законом порядку, а відповідач не має повноважень вчиняти дії, про які просить позивач.
Від представника позивача – адвоката Горохолінської В.Й. надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечила доводи відповідача та зазначила, що станом на час подання відповіді на відзив позивач уже звільнений з військової служби наказом від 30.01.2026 №30 за сімейними обставинами, а тому твердження відповідача про неможливість внесення відповідних відомостей через проходження ним військової служби не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач вважає, що ще у 2015 році був визнаний військово-лікарською комісією непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що містяться відповідні відомості у його військовому квитку. На думку позивача, зазначене рішення ВЛК є чинним, у встановленому порядку не скасоване та не змінене, а тому підлягало виконанню відповідачем шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Позивач наголошує, що постанови військово-лікарських комісій є обов`язковими до виконання та можуть бути скасовані або змінені лише вищестоящою ВЛК чи судом. При цьому відповідач не надав доказів скасування або зміни рішення ВЛК щодо позивача, а відтак не мав правових підстав не враховувати зазначені відомості. Також позивач вказує, що саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено обов`язок ведення військового обліку, актуалізації даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та забезпечення достовірності відомостей, які в ньому містяться. Відсутність у Реєстрі інформації про виключення його з військового обліку, незважаючи на наявність відповідних записів у військово-облікових документах, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. Крім того, позивач зазначає, що повторне проходження ним ВЛК та подальша мобілізація не можуть вважатися підставою для припинення дії рішення про виключення з військового обліку, оскільки незаконні дії державного органу не породжують правомірних юридичних наслідків. На переконання позивача, відсутність відповідних відомостей у Реєстрі не свідчить про відсутність чинного рішення про виключення його з військового обліку. З огляду на викладене позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про його виключення з військового обліку протиправною та просить позов задовольнити в повному обсязі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що позивач перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з наявними у матеріалах справи копіями військово-облікових документів позивача, у 2015 році він пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією, за результатами якого був визнаний непридатним до військової служби за статтею 64 «б» Розкладу хвороб. У військовому квитку позивача містяться відповідні відомості про результати проходження військово-лікарської комісії, а також відмітка про зняття з військового обліку.
Разом із тим, сторони по-різному тлумачать правові наслідки вказаних записів. Позивач вважає, що за результатами проходження військово-лікарської комісії у 2015 році його було виключено з військового обліку, а тому відповідач був зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Натомість відповідач зазначає, що наявні у військовому квитку записи свідчать лише про зняття позивача з військового обліку, а рішення про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку відсутнє.
Судом встановлено, що після введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації позивач був призваний на військову службу під час мобілізації на підставі наказу від 22.09.2025 №3049 та зарахований до списків особового складу військової частини, у зв`язку з чим набув статусу військовослужбовця.
Також судом встановлено, що наказом від 30.01.2026 №30 позивача було звільнено з військової служби за сімейними обставинами відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що сторонами не заперечується.
Вважаючи, що відповідачем не внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про його виключення з військового обліку відповідно до наявних у військовому квитку записів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що є загальновідомим та не потребує доказуванню, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні запроваджено загальну мобілізацію та правовий режим воєнного стану, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Суд зазначає, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач в обґрунтування наявності підстав для виключення його з військового обліку вказував на те, що він пройшов медичний огляд лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами якого 26.02.2015 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що було внесено відповідні записи до його військово-облікового документу.
Відповідно до відомостей з війського квитка позивача № НОМЕР_1 , який виданий 16.06.1993, судом також встановлено, що позивач був знятий з військового обліку з 26.02.2015.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач у 2015 році був знятий з військового обліку, а не виключений з військового обліку.
Суд зазначає, що законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку, Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік.
Так, згідно з абзацом 7 п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України.
Отже, в силу приписів Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, як такий, що раніше був знятий з військового обліку.
Також, суд зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача з заявою про його виключення з військового обліку, частиною 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять висновку ВЛК про повну непридатність позивача до військової служби за станом здоров`я в умовах воєнного стану.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України: з військового обліку військовозобов`язаних:
які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання;
які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;
які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
які зараховані до військового оперативного резерву;
в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.
За таких обставин, чинне законодавства України не передбачає такої підстави для зняття з військового обліку, як визнання військовозобов`язаного обмежено придатним до військової служби.
Суд зазначає, що позивач не був виключений з військового обліку, а був знятий з нього, про що у війському квитку позивача проставлена відмітка про зняття з військового обліку. Разом з тим, 15.01.2015 наказом Міністерства оборони України внесені зміни до Постанови з військового обліку в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №35 від 22.01.2002 щодо відміни положення про зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час.
При цьому, суд зазначає, що у разі якщо позивач вважає, що він за станом здоров`я є непридатним до військової служби, то відповідно не позбавлений права на отримання у ТЦК та СП направлення на медичний огляд для визначення ступеню придатності до військової служби. І саме за наслідками проходження позивачем військово-лікарської комісії у відповідача може виникнути обов`язок про виключення позивача з військового обліку, у разі встановлення за висновком ВЛК непридатності позивача до військової служби.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про непридатність до військової служби позивача та виключення його з військового обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати на користь позивача не відшкодовуються. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовти у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 15 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 

Суддя       С.М. Дуляницька