Справа № 154/1184/25 	Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/536/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,
секретар судового засідання Русинчук М. М.,
з участю представника позивача Сидорук Л. М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача Виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області на рішення Володимирського міського суду Волинської області від 16 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року Виконавчий комітет Володимирської міської ради звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що відповідачі являються батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку з 08.04.2024 взято на облік Служби у справах дітей, як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки відповідачі не виконували свої батьківські обов`язки відносно дитини.
Сім`я відповідачів була предметом відвідування працівників Служби ще з 2020 року.
Відповідачі ведуть асоціальний спосіб життя, ніде не працюють та систематично зловживають спиртними напоями, збирають компанії сумнівної поведінки. Обоє батьків неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, проте належних висновків не зробили.
У зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини, 08.04.2024 дівчинку було вилучено у батьків, які на момент візиту комісії перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. У будинку було брудно, відсутні продукти харчування, а газо- та електропостачання відімкнені за борги.
З 08.04.2024 по 08.07.2024 дитина перебувала на тимчасовому влаштуванні у своєї тітки ОСОБА_5 , яку надалі утримувати остання не могла, так як відповідачі не надавали матеріальної допомоги.
З 08.08.2024 і дотепер дитина влаштована у патронатну сім`ю.
Відповідачі проявляли агресію до патронатних вихователів, порушували висловлені дитині обіцянки, негативно впливали на психоемоційний стан дочки.
Незважаючи на надання терміну для виправлення ситуації, відповідачі не вжили жодних заходів для налагодження побуту чи працевлаштування, продовжуючи злісно ухилятися від виконання батьківських обов`язків.
Ураховуючи наведені обставини, позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з кожного аліменти у розмірі по 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме малолітня.
Рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 16 лютого 2026 року позов задоволено частково. 
Ухвалено відібрати від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3 малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення їх батьківських прав.
На період відібрання малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передати під опіку органу опіки та піклування – виконавчому комітету Володимирської міської ради Волинської області.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на її утримання у розмірі по 1/4 частці з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з кожного, починаючи з 25.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття, та зараховувати аліменти на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.
Зобов`язати орган опіки і піклування – виконавчий комітет Володимирської міської ради Волинської області відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місячний строк з дня набрання законної сили цим рішенням.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач Виконком Володимирської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені відповідачів, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили і просять залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився і його неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Частиною 2 статті 4 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до вимог ст. 165 СК України орган опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини 9, 10 статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява
№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин, які свідчать про необхідність та безальтернативність застосування до відповідачів такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої дочки.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 05.04.2024, о 19 год 00 хв цього дня малолітню ОСОБА_4 було негайно вилучено у батьків — ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Підставою для вилучення став встановлений спеціалістами вкрай небезпечний рівень безпеки дитини. Під час перебування за місцем проживання дитина скаржилася на голод та просила про допомогу, вказуючи, що протягом дня не вживала їжі. Перевіркою встановлено повну відсутність у будинку продуктів харчування, засобів гігієни, а також незадовільний санітарний стан приміщення (брудний одяг, постільна білизна). На момент візиту дитина мала візуальні ознаки недогляду та занедбаності, зокрема у неї було виявлено педикульоз. Обоє батьків перебували у стані вираженого алкогольного сп`яніння, що підтвердили особисто під час складання акта, проте його не підписали та письмових пояснень не надали. Після вилучення малолітню ОСОБА_4 було влаштовано до сімейних форм виховання. Батькам офіційно роз`яснено недопустимість зловживання алкогольними напоями та попереджено про цивільну та адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.
На підставі наказу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради № 13 від 08.04.2024 малолітню ОСОБА_4 тимчасово влаштовано на виховання та утримання до її тітки ОСОБА_5 ..
Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради № 14/9 від 08.04.2024 малолітню ОСОБА_4 взято на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах.
На підставі рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради № 171 від 25.04.2024 малолітню ОСОБА_4 відібрано у матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3 ..
Згідно рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради № 317 від 16.08.2024 малолітню ОСОБА_4 влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_7 з 08.08.2024, де вона перебуває і на цей час.
Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради № 345 від 29.08.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносно їх дочки ОСОБА_4 . Згідно висновку батьки злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків, з народження дитини не мають власних засобів на існування, оскільки не працюють. В будинку, де проживала сім`я, за несплату відключені усі комунікації, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 готували їжу на вогнищі посеред власного подвір`я. 08.04.2024 дитину було вилучено у батьків, тимчасово влаштовано до тітки ОСОБА_5 , потім до патронатної сім`ї. З моменту вилучення дитини мати влаштувалась на роботу двірником, але відгуки про неї як працівника є негативними.
Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради № 499 від 18.12.2024 продовжено термін перебування малолітньої ОСОБА_4 в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_7 терміном на шість місяців.
Згідно долученої до справи довідки про нараховані суми доходів (форма ОК-5) відповідача ОСОБА_3 встановлено, що після народження дочки у 2018 році він отримував доходи лише з квітня по червень 2018 року у загальному розмірі 13 165,98 грн. 
Фактично уже щомісячні доходи ОСОБА_3 зафіксовано, починаючи з серпня 2024 року по липень 2025 року.
На підставі витребуваної з ініціативи суду відповіді № 2310100 від 05.02.2026 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також про суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, встановлено отримання доходів відповідачкою ОСОБА_1 з квітня 2024 року по грудень 2025 року.
Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.06.2024 у справі № 154/1790/24 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. За фабулою цієї справи 05.04.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: у будинку антисанітарні умови, відсутнє світло та опалення, окрім того ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями.
Згідно повідомлення Володимирського РВП ГУНП у Волинській області № 19718-2025 від 06 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_3 постановами Володимир-Волинського міського суду Волинської області неодноразово протягом 2022-2025 років притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 та ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Поряд із агресивною поведінкою, зафіксовано ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків (ст. 184 КУпАП) щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 (постанова суду від 11.03.2022 (справа № 154/707/22). Судом встановлено, що відповідач не забезпечував дитині належних умов для життя та розвитку, допускав проживання дочки в антисанітарних умовах без світла та опалення, а також систематично зловживав спиртними напоями, що в сукупності свідчить про свідоме ігнорування потреб дитини та створення реальної загрози її здоров`ю.
Дослідженими у судовому засіданні актами обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2020 року по червень 2025 року встановлено тривалу та стійку тенденцію до створення відповідачами умов, що є небезпечними для життя та здоров`я дитини. Зокрема, актами від 27.10.2020, 20.01.2022, 22.02.2023, 05.04.2024 та 22.01.2025 зафіксовано систематичне перебування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що супроводжувалося агресивною поведінкою батька, а також відсутністю продуктів харчування і засобів гігієни.
Санітарно-гігієнічний стан житла протягом усього вказаного періоду визнавався незадовільним: відсутність опалення, світла та газу (відключені за борги), наявність грибка, вологості, захаращеність кімнат сільськогосподарським інвентарем, брудна постільна білизна та відсутність облаштованого місця для дитини. Останніми актами від 01.05.2025 та 05.06.2025 підтверджено, що попри перебування дитини поза межами сім`ї, відповідачі не вжили жодних дієвих заходів для покращення умов: у будинку наявні дірки у штукатурці, грибок, відсутні продукти харчування, а придбані предмети побуту (диван) знаходяться у розібраному стані та не використовуються за призначенням.
Судом також враховано, що під час судового розгляду сторона відповідачів стверджувала про кардинальне покращення умов проживання, проведення ремонту та відновлення комунальних послуг. 
На підтвердження заперечень проти позову та наявності позитивних рис характеру, стороною відповідачів суду надано характеристику ОСОБА_1 з місця її роботи (КП «Володимирське ТМО») від 09.04.2025, згідно якої відповідачка працювала на посаді двірника, зарекомендувала себе як відповідальний, дисциплінований та сумлінний працівник, конфліктів у колективі не має, дисциплінарні стягнення до неї не застосовувалися.
Також відповідачі надали довідку про склад сім`ї та заборгованість за житлово-комунальні послуги від 17.04.2025, відповідно до якої заборгованість за вказаною адресою проживання на вказану дату відсутня.
Щодо статусу проходження військової служби відповідачем ОСОБА_3 , судом досліджено довідку в/ч НОМЕР_1 від 18.03.2025 (форма-5), яка підтверджувала його перебування на військовій службі за мобілізацією з 18.03.2025. У службовій характеристиці, затвердженій командиром в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 характеризується як охайний, підтягнутий та дисциплінований військовослужбовець, який задовільно виконує обов`язки, не схильний до вживання алкогольних напоїв та користується повагою у колективі.
Відеозаписами, що містяться на цифровому носії (флеш-накопичувачі), зафіксовано процес дистанційного спілкування малолітньої ОСОБА_4 з батьками, яке відбувалося за допомогою засобів аудіо та відеозв`язку. Відеоматеріали підтверджують, що попри вербальні висловлювання матері про любов до дочки та прохання батька повернутися додому, характер самої комунікації є деструктивним. Зокрема, зафіксовано вживання відповідачем ОСОБА_3 брутальних та образливих висловів у відповідь на звернення малолітньої дочки, що свідчить про відсутність у нього елементарних етичних норм та належної культури виховання. Крім того, на відеозаписах зафіксовано факт вживання ОСОБА_3 алкогольних напоїв безпосередньо під час розмови з дитиною, що також було підтверджено відповідачкою ОСОБА_1 у судовому засіданні. Суд розцінює таку поведінку батька як демонстрацію байдужості до морально-психологічного стану дівчинки та ігнорування своїх батьківських обов`язків. Такі дії батьків призводять до гострої негативної реакції дитини, що зафіксовано на відео: замість радості від спілкування, розмови з батьками викликають у дівчинки стан емоційної напруги, що вказує на відсутність безпечного психологічного зв`язку між ними.
Наведені обставини хоча і стверджують про мінімальні зміни в житті відповідачів, але не підтверджують того, що відповідачі виправилися і створили належні умови для виховання дитини, у зв`язку із чим встановлена раніше небезпека для перебування малолітньої ОСОБА_4 у будинку з батьками не усунута.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідачів і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може ухвалити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Судом першої інстанції встановлено, що залишення дитини з батьками є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, тому відібрання дитини від батьків є виправданим.
Апеляційний суд погоджується та виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дочки є крайнім заходом впливу, з урахуванням встановлених фактичних обставин, доцільним є застосування заходу впливу щодо них у вигляді відібрання дитини від батька і матері без позбавлення їх батьківських прав.
Також суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали вихованню дочки, суд за заявами кожного з батьків може ухвалити рішення про повернення їм дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49 та рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47).
Апеляційний суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).
З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батьків, заходи, які до них застосовувалися раніше, стану здоров`я дитини та умови проживання в будинку з батьками, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права дитини, СК України, апеляційний суд погоджується, що відібрання дитини від батьків судом застосовано в інтересах дитини з метою охорони її здоров`я і моральності, а також нормального розвитку. Отже, таке втручання здійснено згідно з законом і має законну мету – захист інтересів дитини.
Таке втручання здійснено для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Відібрання дочки у відповідачів є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребували інтереси дитини, поведінка батьків щодо своєї дитини свідчить про ризик неналежного ними її виховання, тому таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.
Висновки суду про відібрання дитини ґрунтуються на доказах, які належним чином оцінені.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В : 
Апеляційну скаргу позивача Виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області залишити без задоволення, а рішення Володимирського міського суду Волинської області від 16 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді