Справа № 420/43219/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тарасишиної О.М., 
за участю секретаря: Гур`єва К.І.,
представника позивача: Бєлоусова М.А., Хавич Т.Г.,
представника відповідача: Акуліча О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ 44069166) до Фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 32564,66 грн., – 
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 32564,66 грн. 
Ухвалою від 16.05.2025 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Крім того, 21.01.2026 року ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду подано зустрічну позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: №0552325-2407-1553 вiд 12.06.2025, №0552324-2407-1553 вiд 12.06.2025, №0552318-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2036606-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036607-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036608-2407 1551 вiд 31.10.2024, №0552326 2407-1553 вiд 12.06.2025, №0552317-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2036603-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036610-2407-1551 вiд 31.10.2024, №0552319-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2031116-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2031114-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036609-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036602-2407 1551 вiд 31.10.2024, №0552327-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2031115-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036596-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1957389-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946626-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946627-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946628-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946629-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946630-2407 1551 вiд 10.06.2024, №1511119 24/15-53 вiд 11.09.2025.
Ухвалою від 05.01.2026р. Одеським окружним адміністративним судом вказаний зустрічний позов було залишено без руху, а також надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та надання відповідних доказів, надання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, перевіривши правильність їх дати та номеру.
На виконання ухвали 05.02.2026 р. (вх. №ЕС/13422/26) позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, чим усунув зазначені судом недоліки.
Ухвалою суду від 10.02.2026 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов фізичної особи- платника податків Акуляча до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Призначено підготовче засідання на 10.03.2026 року о 10 год. 00 хв. 
У зв`язку із неявкою відповідача у підготовче засідання без поважних причин підготовче засідання призначено на 31.03.2026 року.
У зв`язку із необхідністю отримання додаткових письмових доказів підготовче засідання призначено на 07.04.2026 року.
У підготовчому засіданні 07.04.2026 року було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання перенесено на 22.04.2026 року.
З метою надання додаткових пояснень по справі підготовче засідання було перенесено на 13.05.2026 року.
У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги підготовче засідання було відкладено на 25.05.2026 року.
Ухвалою суду від 25.05.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2026 року.
У судове засідання 16.06.2026 року сторони прибули, підтримали позиції, викладені у письмових заявах по суті.
В обґрунтування позову Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення податкового боргу зазначено, що згідно даних інтегрованих карток платника податку податковий борг відповідача перед бюджетом складає 32 564,66 грн. Вказаний борг сформований із платежів по податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки. З огляду на узгоджений характер грошового зобов`язання, факту направленої вимоги про стягнення боргу та відсутності оплати податковий орган звернувся до суду із вказаним позовом.
Окремий відзив відповідачем не надавався, однак відповідні заперечення проти позовних вимог викладені у письмових поясненнях від 15.04.2026 року та у зустрічному позові.
В обґрунтування зустрічного позову відповідач (позивач за зустрічним позовом) вказує, що прийняті податкові повідомлення рішення, на підставі яких Головне управління заявляє стягнення в межах первісного позову, є протиправними, оскільки:
по-перше, на адвокатський запит відповідача контролюючим органом було надано офіційну інформацію, відповідно до якої згідно з даними інформаційно- комунікаційної системи ДПС за фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковувалася земельна ділянка з кадастровим номером 5121081400:01:003:0369, загальною площею 4,5346 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому у вказаній відповіді прямо зазначено, що право власності на зазначену земельну ділянку виникло 17.07.2023 року та було припинене 23.01.2024 року;
по-друге, по цій земельній ділянці були сформовані та направлені податкові повідомлення-рішення з земельного податку з фізичних осіб за 2023 рік від 31.12.2023 №3061938-2409-1503-UA51100050000066202 на суму 1294,75 грн та за 2024 рік від 30.05.2024 №5644675-2409-1503-UA51100050000066202 на суму 185,79 грн, які були сплачені у повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість по Великодальницькій сільській громаді відсутня;
по-третє, в порушення ст.42 ПК України спірні податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу, яка не є податковою (задекларованою) адресою відповідача; 
по-четверте, в порушення підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України низку податкових повідомлень-рішень було направлено після встановленого законом граничного строку (1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом, а саме: податкові повідомлення- рішення № 2036606-2407-1551, № 2036607-2407-1551, № 2036608-2407-1551, № 2036603-2407-1551, № 2036610-2407-1551, № 2031116-2407-1551, № 2031114-2407- 1551, № 2036609-2407-1551, № 2036602-2407-1551, № 2031115-2407-1551 – усі від 31.10.2024 року, а також податкове повідомлення-рішення № 1511119-24/15-53 від 11.09.2025 року. 
24.02.2026 року від представника Головного управління надійшов відзив на зустрічний позов, у якому наголошено, що згідно інформації про актуальні податкові адреси відповідача станом на момент направлення податкових повідомлень-рішень їх надсилання було здійснено вірно за адресою АДРЕСА_3 .
02.03.2026 року від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, де наголошено на документальному підтвердженні зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Як наслідок, ФОП ОСОБА_1 вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатися належним чином врученими у розумінні Податкового кодексу України незалежно від причин їх невручення поштовим оператором.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та зустрічний позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1. ч.1).
За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви та зустрічного позову Одеському окружному адміністративному суду.
Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) є платником податків, який перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС в Одеській області.
Відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованих карток платника (ІКП) (додаються до заяви), податкова заборгованість/недоїмка у ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом складає - 32 564,66 грн., що утворилось на підставі таких рішень:
Податкове повідомлення-рішення №92036596-2407-1551-UA51100270000073549 від 10.06.2024року на загальну суму - 467,16 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №1946627-2407-1551-UA51100270000073549 від 10.06.2024 року на загальну суму - 47,95 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №2036610-2407-1551-UA51100270000073549 від 31.10.2024року на загальну суму -214,97 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №2036603-2407-1551-UA51100270000073549 від 31.10.2024 року на загальну суму — 51,05 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №0552317-2407-1553-UA51100270000073549 від 12.06.2025року на загальну суму — 313,59 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №0552326-2407-1553-UA51100270000073549 від 12.06.2025року на загальну суму - 43,06 гривень.
Податкове повідомлення-рішення №2036602-2407-1551-UA51100090000094901 від 31.10.2024 року на загальну суму - 48,68 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №2036609-2407-1551-UA51100090000094901 від 31.10.2024 року на загальну суму - 304,64 гривень.
Податкове повідомлення-рішення №1957389-2407-1551-UA51100270000073549 від 10.06.2024року на загальну суму - 1 407,00 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №2031114-2407-1551-UA51100270000073549 від 31.10.2024 року на загальну суму -1365,00 гри.;
Податкове повідомлення-рішення №2031116-2407-1551-UA51100270000073549 від 31.10.2024року на загальну суму - 735,00 гри.;
Податкове повідомлення-рішення №0552319-2407-1553-UA51100270000073549 від 12.06.2025року на загальну суму - 2 982,00 гривень.
Податкове повідомлення-рішення №1946628-2407-1551-UA51140130000082333 від 10.06.2024року на загальну с у м у -11 143,44 гри.;
Податкове повідомлення-рішення №2031115-2407-1551-UA51140130000082333 від 31.10.2024року на загальну суму - 6 006,00 грн.;
Податкове повідомлення-рішення №0552327-2407-1553-UA51100270000073549 від 12.06.2025 року на загальну суму - 7 435,12 грн.
При цьому, податкові повідомлення рішення від 10.06.2024 року направлені на адресу відповідача АДРЕСА_3 (поштове відправлення №0600953616030), від 31.10.2024 року – поштове відправлення 0600987050095, від 12.06.2025 року – поштове відправлення №0601158658503.
Оскільки податковий борг є узгодженим, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Особливість даної справи полягає у наявності з боку відповідача зустрічного позову, предметом якого є обґрунтованість тих рішень, на підставі яких податкове зобов`язання і нараховане. З огляду на вказане та преюдиційний характер вимог зустрічного позову у відношенні до вимог первісного позову, суд в першу чергу вважає за необхідне дослідити питання обґрунтованості таких повідомлень-рішень. 
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Із змісту наведених норм слідує, що виникнення у платника податків обов`язку із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавець пов`язує із володінням таким платником на праві власності тим нерухомим майном, яке визначене податковим законом як об`єкт оподаткування.
У якості підстав для висновку про необґрунтованість спірних рішень відповідач вказав, зокрема, що загальна площа нерухомості, яка перебувала у його власності у 2021 році складала 184,8м2 це квартира 94,6 та будинок 90,2, але Головне управління ДПС в Одеській області у ППР зазначає загальну площу – 197,79м2, що впливає на вірність розрахунок податку. Загальна площа нерухомості, яка перебувала у його власності у 2022 році складала 184.8м2 (до 20.07.2022 року); 234.5м2 (до 19.08.2022 року); 305.4м2 (до 24.09.2022 року); 215.2м2 (після 24.09.2022 року) це квартири 94,6 (цілий рік)+21,0+28,7(з 20.07.2022 року)+70,9 (з 19.08.2022 року) та будинок 90,2 (до 24.09.2022 року), але Головне управління ДПС в Одеській області у ППР зазначає – 197.79м2 (до 20.07.2022 року); 247.49м2 (до 19.08.2022 року); 318.39м2 (до 24.09.2022 року); 228.19м2 (після 24.09.2022 року), що впливає на вірність розрахунок податку. Загальна площа нерухомості, яка перебувала у його власності у 2023 році складала 228,19м2 (квартири 94,6+12,99+21,0+70,9+28,7), але Головне управління ДПС в Одеській області у ППР 2036596-2407-1551-UA51100270000073549 зазначає 228,19м2, а у всіх інших – 133,59м2, що впливає на вірність розрахунок податку та говорить про неправильне нарахування податку на житлове нерухоме майно. 
Натомість, суд не може погодитись із вказаними аргументами з огляду на наявність у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 464530157 від 17.02.2026 року).
Так, для систематизації інформації про спірні податкові повідомлення рішення, слід наголосити, що їх прийнято по таким об`єктам нерухомості:
Квартири: 
АДРЕСА_6 -3 (перебувала на праві власності відповідача з 20.07.2022 по 21.02.2024 року);
АДРЕСА_6 -1 (перебувала на праві власності відповідача з 20.07.2022 по 21.02.2024 року);
АДРЕСА_6 -2 (перебувала на праві власності відповідача з 19.08.2022 по 21.02.2024 року);
АДРЕСА_7 (перебуває на праві власності відповідача з 04.07.2013 року);
АДРЕСА_8 (перебуває на праві власності відповідача з 25.09.2018);
АДРЕСА_9 (перебуває на праві власності відповідача з 22.08.2018);
Гараж Одеська обл., м. Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 55, гараж 3 (перебуває на праві власності відповідача з 04.06.2021 року);
Житловий будинок АДРЕСА_10 (перебувала на праві власності відповідача з 27.10.2017 по 24.09.2022 року).
При цьому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вказані об`єкти у періоди, які визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, дійсно перебували у власності відповідача, що останнім і не заперечується.
Доводи відповідача про строки перебування у його власності земельної ділянки з кадастровим номером 5121081400:01:003:0369, загальною площею 4,5346 га, суд до уваги не бере, адже спірні повідомлення-рішення прийняті стосовно об`єктів нерухомого майна, відмінних від земельної ділянки, а тому будь-які дані щодо земельних ділянок на визначення суми податкового зобов`язання впливу не мають.
Таким чином, слід звернути увагу, що як мінімум у 2021 році відповідач, всупереч заявленому, мав на праві власності чотири об`єкти – дві квартири у місті Одесі, телятник та гараж. Аналогічно цьому, при оцінці переліку об`єктів нерухомості у 2022 та 2023 роках відповідач не брав до уваги телятник та гараж.
Окремо слід звернути увагу, що Головним управлінням заявлено окремі податкові повідомлення рішення для нарахування податкового боргу, а не всі можливі винесені по всім об`єктам нерухомого майна за всі періоди.
З огляду на вказане, доводи відповідача не спростовують здійснених податковим органом нарахувань. Точних калькуляцій із визначенням того, де саме податковий орган допустив помилку, не наведено. Суд, у свою чергу, за результатом перевірки правильності визначення суми податкового зобов`язання порушень з боку податкового органу не встановив.
Стосовно доводів відповідача про порушення порядку направлення податкових повідомлень-рішень суд зазначає на такому.
Пунктом 42.1, 42.2, 42.4 ст.42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно з п.58.3 ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Якщо згідно з нормами ст. 54 ПКУ сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому ПКУ (п. 54.5 ст. 54 ПКУ).
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 – 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПКУ, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (абзац перший п. 57.3 ст. 57 ПКУ).
Слід зазначити, що відповідно до вимог п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266, п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267, п. 287.5 ст. 287 ПКУ податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортний податок та плата за землю фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Суд звертає увагу, що вказані норми визначають порядок направлення повідомлень-рішень, однак не порядок їх прийняття. Таким чином, порушення порядку направлення рішення хоч і може слугувати підставою для того, аби визначити зобов`язання неузгодженим, не має зворотної наслідкової дії і не заперечує тих підстав, з яких рішення прийнято в першу чергу.
Отже, на переконання суду, навіть за умови порушення порядку направлення рішень згідно ст.42 ПК України, це не може бути підставою для автоматичного скасування рішення.
Стосовно доводів відповідача про порушення встановленого законом граничного строку (1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом) слід наголосити на такому.
Відповідно до п.п.266.7.2 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно п.п.266.10.2 цієї статті, у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Суд звертає увагу, що з аналізу наведених вище положень статті 266 ПК України випливає, що контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання, проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2022 року у справі №826/15940/18, з огляду на що суд відхиляє відповідні доводи відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: №0552325-2407-1553 вiд 12.06.2025, №0552324-2407-1553 вiд 12.06.2025, №0552318-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2036606-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036607-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036608-2407 1551 вiд 31.10.2024, №0552326 2407-1553 вiд 12.06.2025, №0552317-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2036603-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036610-2407-1551 вiд 31.10.2024, №0552319-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2031116-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2031114-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036609-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036602-2407 1551 вiд 31.10.2024, №0552327-2407-1553 вiд 12.06.2025, №2031115-2407-1551 вiд 31.10.2024, №2036596-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1957389-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946626-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946627-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946628-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946629-2407-1551 вiд 10.06.2024, №1946630-2407 1551 вiд 10.06.2024.
Втім, суд вважає за необхідне окремо оцінити податкове повідомлення-рішення №1511119 24/15-53 вiд 11.09.2025 року. 
По-перше, слід звернути увагу, що вказане повідомлення-рішення не включено до переліку рішень, згідно яких податковий орган сформував податковий борг, із стягнення якого і звернувся до суду із первісним позовом, і взагалі стосується нарахування податку на доходи фізичних осіб. З огляду на вказане, доводи відповідача в частині, описаній вище, до вказаного рішення не застосовуються, а його обґрунтованість суд розглядає окремо.
По-друге, у якості доводів саме щодо цього об`єкту нерухомості відповідач вказав, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5121081400:01:003:0369, загальною площею 4,5346 га, розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Великодальницька сільська рада, масив 9, ділянка 4, з цільовим призначенням — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виникло 17.07.2023 року та було припинене 23.01.2024 року.
Натомість, суд наголошує, що за зміст ост.170.14 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
У разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому цим Кодексом.
Визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.
Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.
При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.
Згідно ст. 38-1.1.1 ПК України Мінімальне податкове зобов`язання (МПЗ) щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої проведена, обчислюється за формулою:
МПЗ = НГОд x К x М / 12,
де:
МПЗ - мінімальне податкове зобов`язання;
НГОд - нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю;
К - коефіцієнт, який становить 0,05;
М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
При дослідженні спірного рішення судом встановлено, що у графі 8 розрахунку детального розрахунку суми грошового зобов`язання визначено кількість місяців, протягом яких об`єкт перебував на праві власності відповідачу – 1.
Таким чином, спірне рішення враховує заявлені відповідачем доводи щодо перебування ділянки у його власності протягом лише 1 місяця у 2024 році.
За перевіркою інших складових обчислення суми ЗМПЗ судом порушень не встановлено.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав визнавати протиправним та скасовувати податкове повідомлення-рішення №1511119 24/15-53 вiд 11.09.2025 року.
Тобто, оскільки всі спірні рішення, що є предметом зустрічного позову, є обґрунтованими, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову фізичної особи- платника податків ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
В частині позовних вимог первісного позову Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення податкового боргу суд наголошує на такому.
Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
За приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 59.5 статті 59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункт 95.3 статті 95 ПК України).
Відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені в постановах від 19 лютого 2019 року у справі № 807/495/17, від 03 лютого 2022 року у справі № 560/4343/19, від 14 лютого 2022 року у справі № 826/9711/17, предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення податкового боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати (несплати) податкового боргу в добровільному порядку; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в порядку, встановлених ПК України.
Пунктом 42.1, 42.2, 42.4 ст.42 ПК України (в редакції, чинній на момент розгляду скарги позивача) податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно з п.58.3 ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 8 квітня 2021 року у справі № 812/821/17.
Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №640/9016/20, від 24 вересня 2025 року у справі № 520/7480/25.
Рекомендовані поштові відправлення, якими на адресу відповідача було направлено ППР, повернулись на адресу податкового органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання" (довідка про причини повернення / досилання (за формою ф.20).
У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- платника податків. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 24 вересня 2019 у справі №826/1109/15 та підтримано Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18
У цій же постанові Судова палата зробила висновок, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 ПК України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Як встановлено судом вище, податкові повідомлення рішення від 10.06.2024 року направлені на адресу відповідача АДРЕСА_3 (поштове відправлення №0600953616030), від 31.10.2024 року – поштове відправлення 0600987050095, від 12.06.2025 року – поштове відправлення №0601158658503.
Аналізуючи заперечення відповідача в цій частині щодо того, що направлення рішень було здійснено за невірною адресою, суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідач наголосив, що його доводи підтверджуються відміткою у витязі про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , відповідно до якої, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 07.11.2023 року.
Більше того, надано копію паспорту із відміткою про реєстрацію відповідача за адресою АДРЕСА_8 від 26.10.2019 року.
Натомість, суд відхиляє вказані доводи, оскільки дані паспорту (сторінка 15) суперечать даним Витягу, який було надано самим відповідачем. Тобто, актуальні дані у паспортний документ, зокрема щодо реєстрації 07.11.2023 року місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 , не внесені.
Сам же витяг сформовано станом на 09.11.2023 року, а тому він не може підтверджувати обставин, що виникли пізніше.
Отже, відповідач зі свого боку з урахуванням принципів змагальності не довів, що станом на момент відправки ППР (2024-2025 роки) не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .
Втім, позивач, зі свого боку, надав довідку №40/15-32-12-02-09 від 17.02.2026 року, де підтверджено, що у періоді 29.05.2024 року – 10.07.2025 року місце проживання по даним Державного реєстру фізичних осіб – платників податків є УКРАЇНА ОДЕСЬКА ОДЕСЬКИЙ ОДЕСЬКА ТЕР.ГР. МІСТО ОДЕСА ВУЛ. АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА БУД.59/9 КВ.92 (КИЇВСЬКИЙ Р-Н).
При цьому, податкові повідомлення-рішення направлялись: 
№0600953616030 – 17.08.2024 року, 
№0600987050095 – 25.11.2024 року, 
№0601158658503 – 15.06.2025 року.
Тобто, всі рішення направлені на актуальну на час направлення адресу відповідача.
Таким чином, факт належного направлення рішень згідно ст.42 ПК України судом встановлено.
Стосовно порядку нарахування зобов`язання суд надав аналіз та аргументацію вище, досліджуючи питання правомірності спірних ППР у межах позовних вимог зустрічного позову.
Отже, суд вважає, що Головним управлінням дотримано вимоги щодо нарахування податкового зобов`язання, направлення рішень та узгодження суми зобов`язання. Станом на момент вирішення даної справи сума боргу не сплачена відповідачем. З огляду на це, суд вважає, що позов Головного управління підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову з мотивів, визначених вище.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зустрічному позові, а також того, що позивачем за первісним позовом, який судом задоволено, є суб`єкт владних повноважень, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ 44069166) до Фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 32564,66 грн. - задовольнити повністю. 
Стягнути з Фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) суму заборгованості:
по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості - 1 137,78 грн., на бюджетний рахунок UA288999980314030617000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/18010200;
по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості - 353,32 грн., на бюджетний рахунок UA198999980314070617000015652, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./с.Вигода/18010200;
по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - 6 489,00 грн., на бюджетний рахунок UA288999980314070512000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/18010300;
по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - 24 584,56 грн., на бюджетний рахунок UA628999980314020512000015710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Роздільна/18010300.
У задоволенні зустрічної позовної заяви фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.
Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2026 року
Суддя О.М. Тарасишина