ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 2/2218/3442/11
Провадження № 22-ц/820/1434/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю представника стягувача Галюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2026 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог подання державного виконавця

У квітні 2026 року головний державний виконавець Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Арещенкова Н.М. (далі – державний виконавець) звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
Державний виконавець зазначила, що на виконанні у Хмельницькому відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Відділ ДВС) перебуває виконавче провадження №61882949 щодо примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №2-3442/11 від 25 серпня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» (далі – ПАТ АБ «Укргазбанк») 6 920 доларів 92 центів США заборгованості по кредиту, 916 грн 80 коп. пені, 3 012 грн штрафу. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_1 , а залишок боргу за виконавчим документом складає 4 022 долара 17 центів США заборгованості по кредиту, 916 грн 80 коп. пені, 3 012 грн штрафу. ОСОБА_1 не з`явився на вимогу державного виконавця та ухиляється від виконання рішення суду, водночас він документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.
За таких обставин державний виконавець просила суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2026 року подання державного виконавця задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України фізичну особу – боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань, покладених на боржника згідно виконавчого провадження №61882949.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, а тому до нього слід застосувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 працює водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ворлд Нафта» (далі – ТОВ «Ворлд Нафта») та здійснює закордонні перевезення. Водночас із заробітної плати ОСОБА_1 утримуються грошові кошти в рахунок виконання рішення суду. Матеріали виконавчого провадження не містять належних і допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Відтак тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не буде пропорційним меті його застосування (не буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом), що є підставою для відмови у задоволенні подання державного виконавця.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.
Державний виконавець не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія судів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися вимоги подання, та не дотримався приписів статей 81, 89, 441 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2011 року у справі №2-3242/11 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 6 920 доларів 92 центи США заборгованості по кредиту, 916 грн 80 коп. пені, 3 012 грн штрафу.
На підставі цього рішення 25 серпня 2011 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист, який перебуває у Відділі ДВС на виконанні (виконавче провадження №61882949).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі – Закон №3857-ХІІ) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері з урахуванням вимог Закону «Про адміністративну процедуру».
Пунктом 5 частини першої статті 6 Закону №3857-ХІІ визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, – до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника – фізичної особи чи керівника боржника – юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
В силу статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вільне пересування і вибір місця проживання є невід`ємною складовою загальної свободи особи. Водночас це право особи не є абсолютним, оскільки свобода пересування та вільний вибір місця проживання можуть бути обмежені законом.
Такі обмеження можуть бути покладені на боржника, який ухиляється від виконання судового рішення чи рішення іншого органу (посадової особи), що підлягають виконанню у примусовому порядку. При цьому ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.
Відтак ухилення боржника від виконання рішення є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
Водночас, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 працює водієм у ТОВ «Ворлд Нафта» та здійснює закордоні перевезення. Із заробітної плати ОСОБА_1 утримуються грошові кошти в порядку примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/24105/22 від 14 червня 2923 року (виконавче провадження №72239719).
Водночас у справі відсутні будь-які докази щодо вчинення державним виконавцем виконавчих дій у виконавчому провадженні №61882949, а також ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду. Державний виконавець не довела цієї обставини, внаслідок чого у суду першої інстанції були відсутні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).
ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.
Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, пункт 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).
Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону – нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (пункт 46).
Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб – кредиторів (пункт 47).
Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.
Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).
У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, вбачається невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_1 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Так, Законом №3857-ХІІ встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.
При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду та навмисно не виконує його, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.
Також відсутні дані про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон буде сприяти стягненню на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» присудженої заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим таке обмеження буде пропорційним меті його застосування (буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом).

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Під час розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не дотримався норм процесуального закону, внаслідок чого постановлена ним ухвала не може бути залишена в силі.
Подання державного виконавця слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2026 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України скасувати та постановити нове судове рішення з цього питання.
Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Арещенкової Нелі Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 3 липня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Стефанишин С.Л. 
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27