Номер провадження: 22-ц/813/4089/26 
Справа № 519/760/25
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Південного міського суду Одеської області від 25 червня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

встановив:
15 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення їх донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку у розмірі частини від частини його заробітку (доходу) щомісячно. 
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розмір щомісячної грошової допомоги, наданої державою у розмірі 860 грн є недостатнім для забезпечення, як дитини, так і позивачки. 
Позивачка посилаючись на наявність у відповідача офіційного джерела доходу, а відтак і реальної можливості сплачувати аліменти на її утримання, з урахуванням принципів справедливості та розумності, просила задовольнити позов.
Рішенням Південного міського суду Одеської області від 25 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 15 квітня 2025 року аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нестеришин Т.С., просить скасувати рішення Південного міського суду Одеської області від 25 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що скаржник у добровільному порядку щомісячно сплачував на користь позивачки грошові кошти, як на утримання дитини, так і її матері, водночас покладення на нього обов`язку зі сплати аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) створить для нього надмірний фінансовий тягар. 
Скаржник вважає, що оскільки він здійснює сплату аліментів у добровільному порядку, то у цьому випадку відсутній спір, оскільки права позивачки не порушуються.
Порушуючи питання про стягнення аліментів позивачка не навела обґрунтованості саме такого розміру, суд першої інстанції частково задовольняючи позов, не навів мотивів щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) скаржника, у той час як, такий розмір аліментів орієнтовно складатиме 10800 грн, що майже у чотири рази перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений на законодавчому рівні.
Суд не врахував, що відповідач має непрацездатних батьків, натомість позивачка має батьків працездатного віку, які мають можливість та обов`язок її утримувати. 
Скаржник залишив позивачці все спільно набуте майно, у тому числі заощаджені грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що в судовому засіданні підтвердила позивачка.
Зі свого грошового забезпечення скаржник здійснює витрати на придбання усього необхідного для виконання завдань з оборони держави.
Позивачка отримує або має право на отримання соціальних виплат від держави, зокрема допомоги при народженні дитини, як внутрішньо переміщена особа.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 не скористалася.
Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (ч.8 ст. 128 ЦПК України).
Представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат Нестеришин Т.С., отримав судову повістку до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. 
Позивачка ОСОБА_2 , отримала судову повістку засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 липня 2020 року, який розірвано рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 27 травня 2025 року у справі №489/2043/25.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, якій менше трьох років, у зв`язку з чим немає змоги працювати, отримує державну допомогу сім`ям з дітьми – допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн щомісячно, що підтверджується довідкою №411/18с-05 від 17 квітня2025 року
Відповідач є працездатним, військовослужбовцем, упродовж січня – травня 2025 року отримав грошове забезпечення у розмірі 311397,13 грн. З квітня 2025 року добровільно сплачував грошові кошти у рахунок утримання позивачки, розмір такої допомоги сторонами не узгоджувався. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходячи з принципів справедливості та розумності, ураховуючи потреби позивачки, можливості відповідача, дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. 
Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення (зокрема, матеріальне становище платника аліментів, його вік та стан здоров`я, а саме те, що він має стале офіційне джерело доходу у виді грошового забезпечення), дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років у вказаному вище розмірі.
Доводи скаржника про те, що суд належним чином не дослідив обставини якими він заперечував проти позову та надані ним докази щодо добровільної сплати коштів на утримання позивачки та їхньої малолітньої дитини, спростовуються матеріалами справи, оскільки такі були предметом дослідження під час розгляду справи, яким судом надано оцінку, про що наведено в оскаржуваному рішенні. Крім того, вказані скаржником обставини не виключають право позивачки на утримання до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Досягнення батьками скаржника пенсійного віку, за умови ненадання доказів щодо їх перебування на його утриманні, не має правового значення.
Обставини на які посилається скаржник, зокрема сплата ним у добровільному порядку аліментів на утримання дитини, залишення майна позивачці, у тому числі грошових коштів, не стосуються предмету спору у цій справі.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є запереченнями відповідача проти позову, які враховано судом під час розгляду справи, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, а також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Південного міського суду Одеської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий         Ю.П. Лозко

Судді:          О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький