Справа № 127/4759/26
Провадження № 2/127/1328/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

24 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Сичука М.М.
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГУН СІТІ» про визнання майнових прав на об`єкта незавершеного будівництва,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бобровська А.Л., звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГУН СІТІ» про визнання майнових прав на об`єкта незавершеного будівництва.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між первісним забудовником Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівер Роад» та позивачем 02 квітня 2021 року було укладено договір №17 купівлі-продажу майнових прав.
Відповідно до умов зазначеного договору, продавець зобов`язався передати, а покупець — прийняти та оплатити майнові права на об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення №17, що розташоване на 4 поверсі об`єкта будівництва — торгово-офісного центру за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,31 кв. м.
Згідно з умовами договору, запланований строк завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію визначено сторонами як 4 квартал 2022 року.
Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості майнових прав виконала у повному обсязі, сплативши 876680,00 грн, що підтверджується довідкою №17 від 02 квітня 2021 року, виданою продавцем, якою засвідчено 100% оплату вартості майнових прав за договором.
Відповідно до умов пункту 3.1 договору, майнові права на об`єкт нерухомості закріплюються за покупцем у момент видачі довідки про повну оплату. Таким чином, позивач вважає, що набула правомірних очікувань щодо отримання у майбутньому права власності на відповідний об`єкт нерухомості після завершення будівництва та введення його в експлуатацію.
Разом із тим, станом на момент звернення до суду об`єкт будівництва не введений в експлуатацію, сертифікат про його готовність до експлуатації не отриманий, будівельні роботи фактично не завершені, а передача об`єкта позивачу у встановленому договором порядку не здійснена.
Позивач зазначає, що після настання строку завершення будівництва вона неодноразово намагалася отримати інформацію щодо стану виконання будівельних робіт та строків введення об`єкта в експлуатацію, однак будь-якої належної відповіді від забудовника не отримала, що свідчить про фактичне ухилення від виконання договірних зобов`язань.
Окремо позивач вказує, що відповідно до інформації з відкритих реєстрів, ТОВ «Рівер Роад» змінило своє найменування на ТОВ «БОГУН СІТІ», у зв`язку з чим останнє є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків первісного забудовника, у тому числі зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу майнових прав.
Вважаючи, що її майнові інтереси порушені внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань, а також відсутності реальної можливості отримати у позасудовому порядку закріплені за нею майнові права, позивач звернулась до суду із даним позовом, обравши способом захисту вимогу про визнання за нею майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.
Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2026 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року заяву позивача задоволено, в порядку забезпечення позову накласти арешт на нежитлове приміщення на 3 поверсі, загальною площею 31,31 кв.м під номером 17 за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510100000:02:057:0039, відповідно до договору №17 про купівлю-продаж майнових прав від 02.04.2021.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач не з`явилася, проте представником позивача подано до суду клопотання, в якому просила суд розглядати справу за відсутності сторони позивача. Також просиа позов задовольнити та не заперечила проти ухвалення заочного рішення.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення, а датою ухвалення такого рішення є дата складення повного тексту судового рішення.
Аналогічний підхід щодо застосування зазначених норм процесуального права викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, в якій зроблено висновок, що у випадку ухвалення рішення за відсутності учасників справи моментом його ухвалення є саме дата складення повного тексту судового рішення, а не дата судового засідання.
Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України, у випадку якщо у судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складається протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи. Однак у даному випадку, з огляду на неявку всіх учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність складення повного тексту рішення без його проголошення у порядку, передбаченому статтею 268 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав.
02 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівер Роад» та ОСОБА_1 було укладено договір №17 купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є набуття позивачем майнових прав на об`єкт нерухомості — офісне приміщення №17, загальною площею 31,31 кв.м, розташоване на 4 поверсі торгово-офісного центру «River&Road» за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з умовами договору, зокрема п. 2.7, строк завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію визначено як 4 квартал 2022 року. Відповідно до п. 3.2 договору, передача об`єкта та оформлення акту приймання-передачі повинні здійснюватися після отримання сертифіката про готовність об`єкта до експлуатації.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем виконано свій основний договірний обов`язок — здійснено повну оплату вартості майнових прав у розмірі 876 680 грн, що підтверджується довідкою №17 від 02.04.2021 року, виданою первісним продавцем — ТОВ «Рівер Роад».
Зазначеною довідкою підтверджено факт 100% виконання позивачем фінансових зобов`язань, що відповідно до п. 3.1 договору є юридичним фактом, з яким сторони пов`язували закріплення майнових прав за покупцем.
Водночас, судом встановлено, що станом на час звернення до суду об`єкт будівництва не введено в експлуатацію, сертифікат готовності об`єкта не отримано, акт приймання-передачі об`єкта позивачу не підписано, а фактична передача об`єкта нерухомості не відбулася.
Таким чином, обов`язок відповідача щодо завершення будівництва та належного оформлення передачі майнових прав у повному обсязі не виконано.
З матеріалів справи також вбачається, що первісний контрагент ТОВ «Рівер Роад» змінив своє найменування на ТОВ «БОГУН СІТІ», що підтверджується даними ЄДР. Отже, відповідач є правонаступником у відповідних правовідносинах та несе обов`язки за укладеним договором.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.
Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.
Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.
Згідно із ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки .
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
За змістом ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч 3 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, копії, засвідчені в установленому порядку.
Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
У Постанові № 6-98цс13 від 02 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.
Статтею ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).
Судом також встановлено, що будівництво об`єкту не завершене, будинок не введений в експлуатацію.
Суд враховує, що спірні правовідносини виникли з договору купівлі-продажу майнових прав, який за своєю правовою природою є змішаним цивільно-правовим договором, що поєднує елементи купівлі-продажу та інвестиційного зобов`язання щодо майбутнього об`єкта нерухомості.
Відповідно до умов договору, моментом закріплення майнових прав сторони визначили факт 100% оплати вартості об`єкта, що у даному випадку мав місце та підтверджений належними письмовими доказами.
Разом з тим, фактична реалізація майнових прав у вигляді набуття речового права на нерухомість є відкладеною до моменту завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію.
Суд зазначає, що невиконання відповідачем обов`язку щодо завершення будівництва у встановлений договором строк (4 квартал 2022 року) є порушенням зобов`язання у розумінні статей 526, 610 ЦК України.
Вказане порушення призвело до того, що позивач фактично позбавлений можливості реалізувати очікуване майнове право, яке випливає з договору та підтверджене повною оплатою вартості об`єкта.
Оцінюючи характер спірних правовідносин, суд виходить із того, що майнові права на об`єкт незавершеного будівництва є самостійним об`єктом цивільних прав, який становить «право очікування» набуття права власності у майбутньому.
Такий підхід узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких майнове право є обмеженим речовим правом, що підлягає судовому захисту у разі його невизнання або порушення.
Суд також враховує, що відповідно до усталеної судової практики, у випадку повного виконання інвестором (покупцем майнових прав) своїх грошових зобов`язань та невведення об`єкта в експлуатацію, ефективним способом захисту є саме визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач набув належним чином обумовлене договором право вимоги на об`єкт нерухомості, однак це право не було реалізовано через невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Відповідачем не надано доказів належного виконання обов`язків щодо завершення будівництва, введення об`єкта в експлуатацію та передачі об`єкта позивачу.
Таким чином, має місце порушення майнового інтересу позивача, який полягає у неможливості набути право власності на об`єкт нерухомості внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором.
З урахуванням положень статей 15, 16, 328, 331, 392 ЦК України, а також статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку, що право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.
Обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним, оскільки інші способи захисту не забезпечують реального відновлення порушеного права в умовах відсутності завершеного об`єкта та державної реєстрації права власності.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 травня 2019 року в рамках справи № 760/17864/16-ц, провадження № 61-699св17 (ЄДРСРУ № 81722147) підтвердив раніше сформовану позицію викладену у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 6-14-39цс19 та від 27 лютого 2019 року у справі № 6-14-606цс18, яка полягає в тому, що у разі невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань, а також, відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові № 14-461 цс19 від 09 жовтня 2019 року.
Оскільки укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є інвестиційним договором, а тому невиконання відповідачем зобов`язань за договором призводить до порушення прав позивача, і саме через порушення відповідачем строку прийняття об`єкта фінансування в експлуатацію та порушення строку його передачі позивачу у останнього відсутня можливість зареєструвати право власності на цей об`єкт у встановленому законом порядку.
За таких обставин, з боку відповідача порушується право позивача про визнання за ними майнових прав на закріплений за ним Об`єкт незавершеного будівництва.
Враховуючи те, що відповідач не виконує належним чином узятих на себе зобов`язань, а також, враховуючи, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд прийшов до висновку, що права позивача порушені, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо передачі об`єкта інвестування в експлуатацію для здійснення реєстрації прав власності за позивачем на об`єкт інвестування, не виконує .
Тобто, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зазначених зобов`язань , що свідчить про порушення майнових прав позивача на вищевказаний об`єкт, які він очікував отримати.
При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України).
Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання майнових прав за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: нежитлове приміщення №17, загальною площею 31,31 кв.м, розташоване на 4 поверсі торгово-офісного центру «River&Road» за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору №17 купівлі-продажу майнових прав від 02 квітня 2021 року.
При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 8 766,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 15, 16, 177, 190, 316, 317, 319, 328, 331, 392, 509, 526, 527, 530, 610, 611, 626-629, 638, 655, 656, ЦК України, ст.ст. 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 211, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГУН СІТІ» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: нежитлове приміщення №17, загальною площею 31,31 кв.м, розташоване на 4 поверсі торгово-офісного центру «River&Road» за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору №17 купівлі-продажу майнових прав від 02 квітня 2021 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГУН СІТІ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 766 гривень 80 копійок.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ,
адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БОГУН СІТІ» ЄДРПОУ 43829216 адреса: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пушкіна, 10, 21000.
Повний текст рішення суду складено 29.04.2026.

Суддя: