ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3746/26 Справа № 204/1929/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 та Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради на рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державна Казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів – Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина (суддя першої інстанції Токар Н.В., повний текст рішення складено 26 грудня 2025 року),
В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державна Казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів – Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, якою просили суд:
- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 19 070 500,00 грн.;
- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 19 070 500,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2003 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі в якому у подружжя народились двоє синів: старший син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та молодший син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09.08.2023 року молодший син позивачів, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ліг на планову операцію до КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР з діагнозом «Фімоз». 10.08.2023 року в проміжок часу з 10:50 год. до 11:50 год. він був прооперований під загальним наркозом, після чого, приблизно через годину після операції у нього почалися ускладнення у вигляді високої температури, болі у попереку та ногах, нудоти, кволості, пожовтіння шкіри інше. 11.08.2023 року близько 01:00 год. ночі хлопець був поміщений у палату інтенсивної терапії КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР. Того ж дня, 11.08.2023 року у проміжок часу з 8:50 год. до 9:10 год. син позивачів у важкому стані був перевезений з КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР до КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР», де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 2:20 год. помер у відділенні реанімації. Як убачається з лікарського свідоцтва про смерть, причина смерті ОСОБА_6 встановлена судово-медичним експертом на підставі розтину, місцем смерті зазначена лікарня - КЗ «ДОДКЛ» ДОР (з 12.09.2022 року має назву КП «РМЦРЗ» ДОР» - Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради»). Причиною смерті ОСОБА_6 стала «поліорганна недостатність; інші уточненні ускладнення після хірургічних та терапевтичних втручань, не класифіковані в інших рубриках; лікарський засіб або медикамент, неуточнений». 
Рішенням Чечелівського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп. 
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп. 
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,, КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради та подали апеляційні скарги, в яких зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження всіх обставин та доказів у справі.
Скарга позивачів мотивована тим, що смерть їхнього сина настала з вини всіх чотирьох відповідачів, а саме: 
- лікарі відповідача 1 КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР допустили кричущу халатність та не надали пацієнту належної медичної допомоги, продовжили лікування дитини без необхідної корекції, невчасно перевели пацієнта до реанімації, де провели інтенсивну терапію не в повному обсязі та без відповідності наявному стану хворого, тоді як сам відповідач 1 станом на серпень 2023 року не мав у своєму розпорядженні клінічного маршруту пацієнта на нозологічну форму та стан «Поліорганна недостатність», не мав та не діяв на підставі уніфікованих медичних стандартів, не дотримувався правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів;
- відповідач 2 ДОЗН ДМР протягом певного періоду належним чином не виконував своїх обов`язків в частині контролю за діяльністю відповідача 1, зокрема, не проконтролював дотримання ним вимог чинного законодавства України з питань охорони здоров`я, його медичну діяльність, а також добросовісність виконання ним статутних завдань; 
- відповідач 3 Дніпровська міська рада, будучі власником КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР та здійснюючи управління відповідачем 1, допустив відсутність контролю за діяльністю відповідача 1.
- відповідач 4 МОЗ України не виконав свого позитивного обов`язку щодо охорони життя людини, зокрема не вжив достатніх заходів для створення нормативно-правової бази, яка б забезпечила належний захист життя та здоров`я загиблого.
Вказано, що судом першої інстанції не до кінця враховано, що втрата дитини – це найтяжча форма моральної шкоди для батьків, непоправна втрата. Позивачі безперервно переживають складні психологічні етапи, які є морально виснажливими для них та впливають на стан їхнього психологічного здоров`я. Адже мова іде про батьків, які втратили сина. Сина, з яким ще вчора жартували, сміялися, плакали разом, сварилися та мирилися, жили повноцінним життям, якого вже більше не буде. Уся глибина їх страждань відображена у висновках фахівця в галузі психології, суб`єкта судово -експертної діяльності ОСОБА_7 за результатами проведення психологічної експертизи позивачів від 29.12.2023 року та від 15.12.2023 року.
У справі існує безпосередній причинний зв`язок між діями/бездіяльністю відповідачів та заподіяною ними шкодою – смертю малолітнього хлопчика. Це свідчить про високий ступінь вини відповідачів, оскільки йдеться про смерть дитини, життя якої перебуває під особливою охороною держави. Йдеться про дитину, смерть якої за умови надання належної медичної допомоги, зокрема при своєчасному вжитті всіх необхідних заходів безпосередньо після операції, можна було б уникнути настання тяжких ускладнень, що потребує збільшення компенсації моральної шкоди.
Зменшуючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не повною мірою врахував індивідуальні особливості справи, насамперед те, що смерть дитини відбувалася на очах у батьків. Півтори доби позивачі перебували у безпорадному стані через те, що лікарі не говорили їм правди, а навпаки заспокоювали загальними фразами на кшталт: «усе гаразд», «не хвилюйтеся», «так і має бути», «так буває» тощо або просто ігнорували звернення позивачки. А коли ситуація вже вийшла з-під їхнього лікарського контролю, коли вони й самі зрозуміли, що хлопець помирає, вони ще цілу ніч вирішували, як їм краще уникнути відповідальності за можливі наслідки.
На думку позивачів, у цій частині суд першої інстанції з недостатньою повнотою дослідив докази позивачів, що підтверджують відповідальність муніципальних органів за заподіяну відповідачем 1 шкоду, а також залишив поза увагою правові норми, що регулюють питання відповідальності засновників юридичної особи та держави за шкоду, завдану лікувальним закладом.
КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР, станом на серпень 2023 року не мав у своєму розпорядженні клінічного маршруту пацієнта на нозологічну форму та стан «Поліорганна недостатність», не мав та не діяв на підставі уніфікованих медичних стандартів, не дотримувався правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів.
Крім того, представником позивачів вказано, що Дніпровська міська рада здійснює управління лікарнею, а також враховуючи те, що саме неналежне управління, яке виразилось у відсутності контролю з боку власника за діяльністю КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР, потягнуло за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті пацієнта, ДМР має нести відповідальність за діяльність лікарні, яку заснувала.
Зазначено, що Міністерство охорони здоров`я України як орган державної влади проявив бездіяльність, яка, з одного боку, виразилась у відсутності належного та своєчасно контролю діяльності відповідача 1, а, з іншого боку, у відсутності належної нормативно-правової бази, яка б забезпечила потрібний захист життя пацієнта.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – Кудрявцев О.В., просив рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім.. проф. М.Ф. Руднєва» - Шпакова Т.С., скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції фактично звинувачує працівників лікарні у скоєнні злочину за ст. 140 КК України, без законних на те підстав – обвинувального вироку, який би набрав чинності.
Для стягнення моральної школи в даному випадку необхідно встановити причини смерті ОСОБА_6 , а також встановити особу, в діях якої наявні порушення що спричинили смерть дитині, а також встановити причинно-наслідковий зв`язок. Станом на дату постановлення судового рішення в суді першої інстанції по справі №204/1929/24 не встановлено особу, в діях якої наявні порушення, що спричинили смерть дитини та чи наявна взагалі така особа. В матеріалах судової справи відсутні докази, які б слугували підставою стверджувати, що в діях лікарів КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР наявні порушення, які спричинили смерть дитини.
В матеріалах справи відсутні докази того, що працівників лікарні притягнуто до кримінальної відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків, що спричинили б тяжкі наслідки (смерть пацієнта). 
З огляду на підстави заявленого позову – стягнення моральної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги, що привело до смерті пацієнта, обставини щодо наявності складу злочину та відповідно встановлення обставин стосовно винних осіб є обов`язковою складовою для стягнення моральної шкоди. Такі обставини можуть бути встановлені виключно в межах кримінальної юрисдикції в обвинувальному вироку суду.
В матеріалах справи відсутні докази, які б встановлювали що слугувало причиною поліорганної недостатності у ОСОБА_6 та чи було можливо запобігти смерті дитини в даному випадку, чи наявні в діях лікарів КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР порушення, які привели до поліорганної недостатності та інше.
Крім того, вказує, що не можливо визначити, що стало підставою для прояву полі органної недостатності та, як наслідок, смерті дитини.
Не має можливості не тільки визначити чи є в діях лікарів КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» порушення надання медичної допомоги, які б призвели до смерті пацієнта, а взагалі не має можливості встановити що саме є наслідком розвитку поліорганної недостатності в пацієнта ОСОБА_6 та чи можливо було попередити такий стан у пацієнта, запобігти його розвитку та інше. Документи, на яких ґрунтується рішення суду першої інстанції містять в собі лише припущення
Зазначає, що Акт Міністерства охорони здоров`я України від 14 серпня 2023 року №17/349 засвідчує надання Ліцензіатом медичної допомоги відповідно до клінічних протоколів, стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), дотримання стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), уніфікованих клінічних протоколів, затверджених МОЗ. В Акті від 14 серпня 2023 року №17/349 не визначено причини смерті ОСОБА_6 та не визначено що слугувало погіршенню його самопочуття , в тому числі що привело до смерті ОСОБА_6 .
Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №15534 ОСОБА_6 , з 11.08.2023 року дитина була переведена з КНП «Міська клінічна лікарня матері та дитини Руднєва» ДОР до КП «РМЦРЗ» ДОР (Комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради). Лікарня в якій ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 - КП «РМЦРЗ» ДОР (КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради).
Висновок за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги дитині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не може вважатися достеменним доказом у справі, так як його члени комісії мали конфлікт інтересів.
Наразі в матеріалах судової справи №204/1929/24 також наявні висновки про те, що смерть пацієнта ОСОБА_6 може бути результатом побічної дії лікарського засобу, в тому числі, можливо, дипрофолу.
Для вирішення питання про стягнення моральної шкоди пов`язаною зі смертю особи, ключовим є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями (або бездіяльністю) КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради і наслідком — смертю особи. Це важлива складова, оскільки без встановлення вказаних обставин розгляд справи є неповним, необ`єктивним та не відповідає позиції Верховного Суду.
У судовій справі №204/1929/24 до матеріалів справи не долучено висновок експерта, складений згідно Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи.
У справі відсутні медичні документи пацієнта ОСОБА_6 , які давали б змогу встановити перебіг лікування пацієнта, вчинених дій, причини настання негативних наслідків та ін., відсутні висновки експертів стосовно встановлення винної особи та причин, які могли спричинити смертельний випадок та які мають вагоме значення для розгляду справи.
Медичні документи пацієнта ОСОБА_6 (котрі були складені КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради та КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради) є об`єктивним джерелом інформації, яке дозволяє реконструювати події, що передували смерті. Дані документи дозволять з`ясувати, чи смерть настала внаслідок природних причин, чи була спричинена помилковими діями, бездіяльністю або іншими зовнішніми чинниками, що не пов`язані з діями працівників лікарні.
З огляду на зазначене, вважаємо, що суд першої інстанції не забезпечив (не організував) дійсно змагальний процес, тобто не створив під час розгляду клопотань особам, які беруть участь у справі, рівних умов для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Судом було відмовлено у низці клопотань про витребування доказів, призначення експертизи, заявах про забезпеченні доказів.
ОСОБА_9 , просила рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Від представника Дніпровської міської ради – Пастернак В.В., надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому вона зазначила, що судом обґрунтовано відмовлено у частині позовних вимог, які стосуються міської ради, просила рішення в цій частині залишити без змін.
Від представника Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради – Бабського А.В., надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він вказав на те, що Департамент вважає цілком обґрунтованим оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, просив у відповідній частині залишити його без змін.
Від представника позивачів – ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він зазначив, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів вправі самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди. Крім цього, позивачі не зобов`язані доводити провину лікарів, а можуть тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. За таких умов задля того, щоб встановити провину лікарні та її працівників, немає жодної необхідності чекати вироку у кримінальному провадженні.
Крім того, у відзиві зазначено, що у розглянутому позові йдеться не про причини, які викликали поліорганну недостатність у дитини, а про недбалість лікарів відповідача 1 у боротьбі із наслідками цієї поліорганної недостатності, а точніше про відсутність будь-якої боротьби. У свою чергу, бездіяльність ДМР, ДОЗН ДМР, МОЗ та керівництва лікарні сприяла цій лікарській безпорадності. Усі відповідачі разом, проявивши халатність, не забезпечили медичний персонал необхідною документацією, яка б дозволила лікарям ефективно діяти у цьому надзвичайному стані, що як наслідок і призвело до трагедії. При цьому, як встановлено матеріалами справи і підтверджується дослідженими доказами в даному конкретному випадку було цілком можливо запобігти смерті дитини. Тому доводи відповідача 1 на кшталт «лікарі не винні, бо не знали від чого лікувати» є абсолютно не прийнятними.
Комісія зобов`язала генерального директора КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР серед іншого застосувати дисциплінарні стягнення до лікарів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Тобто, сам же відповідач вбачає провину своїх лікарів у смерті ОСОБА_14 . Більше того, як публічно зазначив Департамент охорони здоров`я населення ДМР, внаслідок внутрішньої перевірки, а також зовнішньої перевірки МОЗ, було розірвано трудові контракти з чотирма можливими учасниками. Тобто, відповідачі звільнили лікарів, що причетні до смерті дитини, і тим самим підтвердили їх вину. Ці обставини були перевірені судом першої інстанції.
ОСОБА_3 , просив у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.
Від інших учасників справи відзив на апеляційні скарги не надходив.
ОСОБА_1 , та ОСОБА_15 , у судовому засіданні просила свою апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, скаргу відповідача залишити без задоволення.
Представник КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР – Шпакова Т.В., у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги просила задовольнити її у повному обсязі, а скаргу позивача залишити без задоволення.
Представник Департаменту охорони здоров`я населення ДМР – Семчук Н.В., просила рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до департаменту ДМР залишити без змін.
Представник Дніпровської міської ради – Пастернак В.В., у судовому засіданні просила рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ДМР залишити без змін.
Представник Міністерства охорони здоров`я України – Дяк Ю.М., у судовому засіданні просила рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до МОЗ України залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного:
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, щопозивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 07 червня 2003 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданим 07 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.21 т.1).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 30.11.2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.23 т.1) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 19.07.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.22 т.1).
Згідно виписки КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР з медичної карти стаціонарного хворого №7933 складеної 11.08.2023 року лікуючим лікарем ОСОБА_16 за підписом завідувача відділення ОСОБА_11 , хворий – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР на стаціонарі з 09.08.2023 року по 11.08.2023 року (а.с.24-26 т.1).
У пункті 6 вказаної виписки зазначений повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): заключний діагноз - септицемія, неуточнена (криптогенний сепсис); супутні діагнози - надмірна крайня плоть, фімоз та парафімоз, інші уточнені ураження статевого члена; ускладнення - синдром системної запальної відповіді (ССЗВ) неінфекційного походження з гострою недостатністю органів.
Згідно п.7 виписки, скарги: головка статевого члена не оголюється, біль при сечовипусканні, роздування крайньої плоті при акті сечовипускання; стан ОСОБА_6 при госпіталізації – стабільний; план лікування: ЗАК, ЗАС, огляд анестезіолога; план медикаментозного лікування – оперативне лікування. Операції та процедури (10.08.2023): регіональна блокада, нерв тулуба, пацієнт з легкими системними розладами, не екстрена допомога або невідомо; загальна анестезія, циркумцизія (обрізання крайньої плоті) у чоловіків. 10.08.2023 – консультація педіатра ОСОБА_17 , скарги на момент огляду на багаторазову блювоту, рідкий стул, лихоманку, жовтушність шкіряних покривів. Загальний стан дитини важкий за рахунок токсико-ексикозу, жовтяничного синдрому, проявами гострої ниркової недостатності. Діагноз попередній: гемолітико-уремічний синдром. Стан при виписці – важкий. 11.08.2023 – перевідний епікриз. Дитина переведена з хірургічного відділення до ВАІТ у супроводі анестезіолога у зв`язку з погіршенням стану за рахунок розвитку гіпотонії, зниження діурезу, інтоксікаційного с-му, ймовірно зумовлено токсичною дією препаратів. Діагноз – кріптогенний сепсис.
З пункту 8 виписки вбачається, що дитина ОСОБА_6 для подальшого лікування переводиться до Обласної дитячої лікарні, перевід узгоджено з адміністрацією.
Згідно виписки КП «РМЦРЗ» ДОР» з медичної карти стаціонарного хворого №15534 складеної 12.08.2023 року лікуючим лікарем та завідуючим відділення ОСОБА_18 , хворий – ОСОБА_6 знаходився у КП «РМЦРЗ» ДОР» на стаціонарному лікуванні з 11.08.2023 року по 12.08.2023 року із основним діагнозом (п.6) – побічна дія інших та неуточнених лікарських засобів та медикаментів; ускладнення: токсичний шок невстановленої епітології, синдром поліорганної недостатності (серцево-судинна недостатність, легенева недостатність і набряком легенів на тлі РДС 2типу, тромбо-геморрагіний синдром, гостра печінкова недостатність, ниркова недостатність у стадії анурії, гостра надниркова недостатність, церебральна недостатність із розвитком набряку головного мозку, периферійна нейропатія, рабдоміоліз). Супутній діагноз – надмірна крайня плоть, фімоз та парафімоз. При надходженні дитини до КП «РМЦРЗ» ДОР» скарги (п.7): на утруднене дихання, слабкість, біль у попереку, череві, багаторазову блювоту, рідкий стул, жовтушність покривів, зменшення сечі. Динаміка стану: за час спостереження зберігалась негативна динаміка за рахунок зростання органної недостатності; прогресування явища дихальної недостатності із необхідністю початку кисневої терапії та в подальшому ШВЛ; зберігались та прогресували явища ниркової та печінкової недостатності; зберігався тромбогеморагічний синдром; прогресувала рефрактерна до терапії серцево-судинна недостатність. 12.08.2023 о 1:48 на тлі критичної недостатності органів у дитини відмічається зупинка кровообігу; за даними монітору – асистологія; розпочато непрямий масаж серця, продовжена апаратна ШВЛ. О 2:22 реанімаційні заходи зупинені у зв`язку із розвитком ознак біологічної смерті; констатована біологічна смерть.
Як вбачається із довідки про причину смерті (до форми №106/о №5673) та лікарського свідоцтва про смерть №5673, виданих 12.08.2023 року КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: поліорганна недостатність. Інші уточнені ускладнення після хірургічних та терапевтичних втручань, не класифіковані в інших рубриках. Лікарський засіб або медикамент, не уточнений (а.с.32, 33-34 т.1).
З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2023 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво серії НОМЕР_4 про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 11 років (а.с.31 т.1).
Згідно Акту від 14 серпня 2023 року №17/349 складеного Міністерством охорони здоров`я України за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері господарської діяльності з медичної практики, що підлягає ліцензуванню КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР (а.с.35-68 т.1), проведена позапланова перевірка виявила ряд порушень вимог законодавства: 13) у суб`єкта господарювання не розроблені в установленому законодавством порядку клінічні маршрути пацієнта на такі нозологічні форми та стани «Сепсис», «Шок» та «Поліорганна недостатність» - повідомлення не подане – порушення ліцензійних умов, матеріальні збитки для держави; 25) ліцензіат не подав повідомлення до МОЗ України про прийняття на роботу медичних працівників, які були призначені на відповідні посади в червні 2023 року – повідомлення не подане - порушення ліцензійних умов, матеріальні збитки для держави; 28) контроль якості надання медичної допомоги щодо розгляду випадків, які стали причиною для проведення позапланової перевірки, не здійснювався, а саме: в закладі не проведено засідання медичної ради та клінічного розбору випадків – контроль якості не здійснюється або не підтверджений документально – шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 31) встановити якість надання медичної допомоги пацієнтам Ліцензіатом не можливо, оскільки значна частина медичної документації потерпілих вилучена СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відсутні результати судово-медичної експертизи та лабораторного дослідження лікарських препаратів – ліцензіатом надаються несвоєчасна медична допомога та медичні послуги пацієнтам – шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 37) ліцензіат не проінформував територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного законодавства про надзвичайні події та ситуації, що становлять загрозу для здоров`я пацієнтів, санітарного та епідемічного благополуччя у визначені МОЗ строки (бактеріальні посіви епідеміологічно значущих приміщень не проводились) – ліцензіат не інформує або інформує невчасно територіальні органи центрального органу виконавчої влади про надзвичайні події та ситуації, що становлять загрозу для здоров`я населення, санітарного та епідемічного благополуччя – шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 39) лікарський препарат Діпрофол 1% використовувався пацієнтам з порушенням вимог застосування, що зазначені в його інструкції, а саме: один флакон застосовувався декільком пацієнтам – ліцензіат не дотримується правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів у лікувально-профілактичних заходах – шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 41.3) у період з 07 по 09.08.2023 в операційному блоці були перебої холодного водопостачання – холодного та гарячого водопостачання – шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 41.7) стандартні операційні процедури раціонального використання антибіотиків та антибіотико профілактики не розроблені, бактеріологічний контроль епідеміологічно значущих приміщень не проводився, епідеміологічне розслідування випадку, який став причиною цієї позапланової перевірки в закладі, проводилося без аналізу можливого внутрішньо-лікарняного інфікування – своєчасності та повноти санітарно-протиепідемічних заходів з профілактики внутрішньо-лікарняних інфекцій – порушення ліцензійних умов, матеріальні збитки для держави, шкода здоров`ю людини; 56.2) лікар-анестезіолог дитячий ОСОБА_19 , який проводив загальне знеболення під час оперативного втручання пацієнтці ОСОБА_20 (38 років), не має сертифіката лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Анестезіологія» - сертифіката немає – шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові. У Акті також зазначено інформацію про потерпілих, зокрема, ОСОБА_6 (історія хвороби №7933).
Із висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги дитині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 складеного 18.10.2023 року комісією Департаменту охорони здоров`я ДОВА (а.с.69-77 т.2) вбачається, що на рівні КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР» виявлені наступні недоліки: погіршення стану дитини діагностовано черговим лікарем-хірургом та описано із запізненням через 10 год. 40 хв. після операції о 22:30 та визначено, як важке, але лікування продовжується без корекції, призначена консультація лікаря-педіатра; переведення до ВАІТ лише через 2 год. після огляду чергового хірурга (12 год. 50 хв. після операції) з ознаками важкої поліорганної недостатності (нестабільна геодинаміка з гіпотензією, ниркова недостатність з анурією, печінкова недостатність із значною коагулопатією) та органної недостатності; у ВАІТ лікарем-анестезіологом ОСОБА_12 інтенсивна терапія проводиться не в повному обсязі та не відповідає наявному стану дитини, а саме: не призначені вазопресорна та кардіотонічна підтримка при наявній гіпотензії; при розладах коагуляційного гемостазу не проводиться замісна терапія компонентами крові; при анурії продовжується введення фуроссміду, який потенціює некроз ниркових канальців; необґрунтований об`єм інфузійної терапії; необґрунтоване призначення дексаметазону при підозрі на сепсис може підвищувати імуносупресію; загальний рідинний баланс дитини не контролюється; не розглядається питання проведення замісної ниркової терапії, що свідчить про відсутність та дотримання клінічних маршрутів пацієнтів у критичних станах.
Як вбачається із відповіді Міністерства охорони здоров`я України (а.с.113-118 т.2), відповідно до наказу МОЗ від 23.10.2023 року №172-Адм комісія МОЗ здійснила перевірку з виконання розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері господарської діяльності з медичної практики, що підлягає ліцензуванню, від 18 серпня 2023 року №17/347 у строк, визначений ч.4 ст.6 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР за результатами якої був складений акт від 24.10.2023 року №17/360 та акт про невиконання розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики від 24.10.2023 року №2. За результатами перевірки, МОЗ наказом від 31.10.2023 року №1887 зупинив дію ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР за спеціальностями: дитяча хірургія, дитяча анестезіологія, хірургія, анестезіологія, строком на 14 календарних днів. Згодом, наказом МОЗ від 29.11.2023 року №2028 дію ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР відновлено.
Із листа заступника керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра від 27.03.2024 року №114-405-24 вбачається, що 11.08.2023 року до ЄРДР СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості за №12023041680000915 з правовою кваліфікацією за ч.ч.1,2 ст.140, ч.3 ст.321-1 КК України. Досудове слідство у кримінальному провадженні триває. На теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру (а.с.106 том 2).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягуючи з відповідача на користь позивачів суму відшкодування моральної шкоди по 2 000 000,00 грн, кожному з позивачів суд першої інстанції виходив з розумності та справедливості, а також відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідачів Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України про стягнення моральної шкоди, зазначив, що вони не ґрунтуються на законі.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Аналіз положень ст.ст.11, 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.
Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної, є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.
За своїм характером ці зобов`язання належать до роду не договірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і заподіювачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.
Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18) зазначив, що у деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.
Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я2 обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.
Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.
Згідно з ч. 4 ст. 34 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2023 року у справі №523/10085/19 (пункт 58), Верховний Суд звертав увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21).
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 30.11.2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.23 т.1) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 19.07.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.22 т.1).
Згідно виписки КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР з медичної карти стаціонарного хворого №7933 складеної 11.08.2023 року лікуючим лікарем ОСОБА_16 за підписом завідувача відділення ОСОБА_11 , хворий – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР на стаціонарі з 09.08.2023 року по 11.08.2023 року (а.с.24-26 т.1).
Як вбачається із довідки про причину смерті (до форми №106/о №5673) та лікарського свідоцтва про смерть №5673, виданих 12.08.2023 року КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: поліорганна недостатність. Інші уточнені ускладнення після хірургічних та терапевтичних втручань, не класифіковані в інших рубриках. Лікарський засіб або медикамент, неуточнений (а.с.32, 33-34 т.1).
Із листа заступника керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра від 27.03.2024 року №114-405-24 вбачається, що 11.08.2023 року до ЄРДР СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості за №12023041680000915 з правовою кваліфікацією за ч.ч.1,2 ст.140, ч.3 ст.321-1 КК України. Досудове слідство у кримінальному провадженні триває. На теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру (а.с.106 том 2).
Згідно публічних даних сайту Судової влади України, у провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває справа №204/1756/26 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 12025040000001509 від 25.11.2025, стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, потерпілий: ОСОБА_2 , потерпілий: ОСОБА_1 . 
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра по справі №204/1756/26 від 09 квітня 2026 року, призначено судовий розгляд по кримінальному провадженню № 12025040000001509, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25 листопада 2025 року. 
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У цій справі обов`язок щодо спростування доводів позивачів та доведення відсутності вини відповідача КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім.. проф. М.Ф. Руднєва» ДМР, у завданні їм шкоди покладається на сторону відповідача, який будь-яких належних та допустимих доказів на спростування презумпції вини заподіювача шкоди та позиції позивачів не надав, оскільки належними у справі доказами у справі встановлено, що саме у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР лікуючий лікар ОСОБА_16 хворий – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР на стаціонарі з 09.08.2023 року по 11.08.2023 року.
Також матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що гідно виписки КП «РМЦРЗ» ДОР» з медичної карти стаціонарного хворого №15534 складеної 12.08.2023 року лікуючим лікарем та завідуючим відділення ОСОБА_18 , хворий – ОСОБА_6 знаходився у КП «РМЦРЗ» ДОР» на стаціонарному лікуванні з 11.08.2023 року по 12.08.2023 року із основним діагнозом (п.6) – побічна дія інших та неуточнених лікарських засобів та медикаментів; ускладнення: токсичний шок невстановленої епітології, синдром поліорганної недостатності (серцево-судинна недостатність, легенева недостатність і набряком легенів на тлі РДС 2типу, тромбо-геморрагіний синдром, гостра печінкова недостатність, ниркова недостатність у стадії анурії, гостра надниркова недостатність, церебральна недостатність із розвитком набряку головного мозку, периферійна нейропатія, рабдоміоліз). Супутній діагноз – надмірна крайня плоть, фімоз та парафімоз. При надходженні дитини до КП «РМЦРЗ» ДОР» скарги (п.7): на утруднене дихання, слабкість, біль у попереку, череві, багаторазову блювоту, рідкий стул, жовтушність покривів, зменшення сечі. Динаміка стану: за час спостереження зберігалась негативна динаміка за рахунок зростання органної недостатності; прогресування явища дихальної недостатності із необхідністю початку кисневої терапії та в подальшому ШВЛ; зберігались та прогресували явища ниркової та печінкової недостатності; зберігався тромбогеморагічний синдром; прогресувала рефрактерна до терапії серцево-судинна недостатність. 12.08.2023 о 1:48 на тлі критичної недостатності органів у дитини відмічається зупинка кровообігу; за даними монітору – асистологія; розпочато непрямий масаж серця, продовжена апаратна ШВЛ. О 2:22 реанімаційні заходи зупинені у зв`язку із розвитком ознак біологічної смерті; констатована біологічна смерть.
Верховний Суд звертав увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони, як правило, не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу і надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін (див. постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21 (провадження № 61-2466св22).
З урахуванням встановлених обставин справи, на підставі досліджених письмових доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачами доведено наявність факту заподіяння їм діями відповідача (який не є безпосереднім заподіювачем шкоди, але зобов`язаний її відшкодувати в силу вимог закону, як роботодавець винуватців-заподіювачів шкоди) моральної шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою, смертю їх дитини, є безпосередній причинний зв`язок, а відповідачем не спростовано відсутність протиправності дій та вини в завданні такої моральної шкоди.
За таких обставин справи, а також того, що настала смерть малолітньої дитини позивачів, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок саме недбалого ставлення лікарів до своїх професійних обов`язків, тяжкі наслідки такої втрати для позивачів, як батьків, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсяг фізичних та душевних страждань, їх тривалість - суд першої інстанції обґрунтовано вважав розумною і допустимою суму відшкодування моральної шкоди, у розмірі по 2 000 000 грн., кожному виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги. Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу.
У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії (бездіяльність), які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.
Статтею 38 Основ законодавства про охорону здоров`я визначено, що кожний пацієнт має право на вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.
Реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління комунальними закладами охорони здоров`я, організацію їх матеріально-технічного, кадрового та фінансового забезпечення відповідно до закону (стаття 14 Основ законодавства України про охорону здоров`я).
Така ж за змістом норма міститься у статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої управління закладами охорони здоров`я на відповідній території, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення, а також забезпечення доступності медичного обслуговування населенню належить до повноважень відповідних місцевих рад.
Держава через спеціально уповноважені органи виконавчої влади здійснює контроль і нагляд за додержанням законодавства про охорону здоров`я, державних стандартів, критеріїв та вимог, спрямованих на забезпечення здорового навколишнього природного середовища і санітарно-епідемічного благополуччя населення, нормативів професійної діяльності в сфері охорони здоров`я, вимог Державної Фармакопеї, стандартів медичного обслуговування, медичних матеріалів і технологій (стаття 22 Основ законодавства України про охорону здоров`я).
Стаття 4 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає повноваження місцевих органів виконавчої влади у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 вересня 2012 року № 752, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308, затверджено Порядок контролю якості медичної допомоги, відповідно до якого контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу.
Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров`я; самооцінки медичних працівників: організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги: вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги.
Зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за дотриманням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, проведення акредитації закладів охорони здоров`я, атестації лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у системі охорони здоров`я, проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.
Відповідно до зазначеного Порядку контролю якості медичної допомоги, контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках,що супроводжуються скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.
Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.
Відповідно до Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06 серпня 2013 року № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги» (далі - Положення) клініко-експертна комісія (далі - КЕК) створюється Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій для колегіального розгляду клініко-експертних питань діагностики, лікування та реабілітації в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування та у фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність з медичної практики щодо надання медичної допомоги та медичних послуг.
Підставою для здійснення клініко-експертної оцінки якості обсягів медичної допомоги та медичних послуг відповідно до цього Положення є наказ
Міністерства охорони здоров`я України або відповідного органу охорони здоров`я, який приймається за результатами розгляду запитів і звернень фізичних та юридичних осіб з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України.
У справі, яка переглядається, позивачами не доведено та судами не встановлено порушення відповідачами норм чинного законодавства у сфері охорони здоров`я, а також факту, що позивачі понесли моральну шкоду саме внаслідок протиправних дій відповідачів Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, тобто причинно-наслідкового зв`язку між протиправністю дій відповідачів та негативними наслідками, що настали для позивачів.
Установивши недоведеність протиправної поведінки відповідачів Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України та причинно-наслідкового зв`язку між нею та завданням позивачам шкоди, тобто недоведеність складових у деліктному зобов`язанні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди, про яку заявлено позивачами у позові.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що у цій справі суди не встановили, а позивачі не довели, крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що саме на КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф.. М.Ф. Руднєва» ДМР, покладається відшкодувати моральну шкоду, оскільки, як було встановлено матеріалами справи, саме остання є заподіювачем такої шкоди.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог чинного законодавства, з урахуванням характеру і тривалості його душевних страждань та обсягу змін в його житті. Визначена судом сума відповідає ступеню втрати професійної працездатності, засадам розумності, виваженості та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення чи збільшення визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.
Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг не має.
Враховуючи зазначене, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Кудрявцев Олександра Владиславович та Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:          О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

А.В. Гапонов

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2026 року.

Головуючий-суддя         О.В. Халаджи