ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 120/5271/24
адміністративні провадження № К/990/47488/24, № К/990/11545/25 № К/990/29287/25, № К/990/44267/25, № К/990/51353/25, № К/990/4870/26, № К/990/8985/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 120/5271/24,
за позовом  ОСОБА_1 до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито,
за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду: від 02 вересня 2024 року, від 20 січня 2025 року, від 17 березня 2025 року, від 25 червня 2025 року, від 25 серпня 2025 року, від 20 жовтня 2025 року, від 04 грудня 2025 року і від 29 січня 2026 року, постановлені в складі колегії суддів: судді-доповідача Боровицького О.А., суддів Курка О.П., Шидловського В.Б.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи
1.  ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.
2. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
3. Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку. 
4. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 залишено без руху. Установлено позивачці строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви у десять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду: доказів звільнення від сплати судового збору або сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачка просила звільнити її від сплати судового збору як особу з інвалідністю ІІ групи. На підтвердження цього вона надала копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) від 10.09.2012 серії 10ААА №675945, відповідно до якої позивачці встановлено ІІ групу інвалідності. 
6. Суд апеляційної інстанції уважав, що зазначена довідка до акту МСЕК не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Уважав, що документом, на підставі якого можуть бути надані пільги, є пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги, відповідно до законів або довідки, яка видана структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання.
7. 29.08.2024 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява від позивачки, в якій вона висловила незгоду з ухвалою суду про залишення апеляційної скарги без руху.
8. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 повернуто особі, яка її подала, на частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
9. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вказав, що недоліки апеляційної скарги позивачкою не усунуто.
10. Позивачка подавала повторні апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції. 
11. Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025, від 17.03.2025, від 25.06.2025, від 25.08.2025, від 20.10.2025, від 04.12.2025 і від 29.01.2026 апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.
12. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вказав, що апеляційні скарги та додатки до неї подані особисто від імені ОСОБА_1 , а не через представника Аврамича А.С. Вони підписані особою, підпис якої не відповідає підпису ОСОБА_1., відповідно до матеріалів справи, а саме довіреності.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
13. 10.12.2024 до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024.
14. У касаційній скарзі скаржниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
15. Касаційна скарга обґрунтована тим, що твердження суду апеляційної інстанції про ненадання доказів на підтвердження звільнення позивачки від сплати судового збору є необґрунтованими. Суд апеляційної інстанції не врахував, що вона має статус інваліда ІІ групи, а довідка до акта МСЕК є офіційним доказом її інвалідності, зокрема, для підтвердження пільг на звільнення від сплати судового збору. Скаржниця указує, що Закон України «Про судовий збір» чітко не вказує, який саме документ надає право на звільнення від сплати судового збору.
16. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Смоковичу М.І., Кашпур О.В.
17. Ухвалою Суду від 03.03.2025 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
18. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
19. 18.03.2025, 09.07.2025, 28.10.2025, 09.12.2025, 03.02.2026 і 27.02.2026 до Суду надійшли касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025, від 17.03.2025, від 25.06.2025, від 25.08.2025, від 20.10.2025, від 04.12.2025 і від 29.01.2026.
20. У касаційних скаргах скаржниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила оскаржувані ухвали скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
21. Касаційні скарги обґрунтовані тим, що доводи суду апеляційної інстанції про те, що апеляційні скарги підписані не позивачкою ґрунтуються не на нормах процесуального права, а на хибних міркуваннях і припущеннях. Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на здійснення почеркознавчої експертизи. Висновки суду апеляційної інстанції щодо автентичності підпису мають ґрунтуватися на належних і допустимих доказах, зокрема, на висновку експерта. Скаржниця наголошувала, що до позовної заяви будь-яка довіреність на представництво її інтересів у цій справі не долучалася, серед переліку додатків до апеляційної скарги копія довіреності, на яку послався суд апеляційної інстанції, відсутня.
22. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційні скарги передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Смоковичу М.І., Кашпур О.В.
23. Ухвалами Суду від 10.07.2025, від 27.08.2025, від 05.01.2026, від 26.01.2026, від 10.02.2026 і від 09.03.2026 відкрито касаційні провадження за вказаними скаргами.
24. Відзивів на касаційні скарги не надійшло.
25. Суд витребував електронні матеріали справи №120/5271/24 з Центральної бази даних.
ІІІ. Джерела права та позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024 та повноту дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Суду зазначає таке.
26. За приписами пункту 1 частини п`ятої, частини шостої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору
27. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI; у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), відповідно до частини першої статті 3 якого судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
28. Пільги щодо сплати судового збору визначені у статті 5 Закону №3674-VI, відповідно до пункту 9 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
29. Заявляючи у суді апеляційної інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.04.2024, позивачка посилалася на довідку до акта МСЕК серії 10ААА №675945 від 10.09.2012, згідно з якою їй безстроково присвоєно ІІ групу інвалідності.
30. Аналізуючи положення Закону № 3674-VI та Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-XII; у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надана позивачкою довідка до акта МСЕК серії 10 ААА №675945 від 10.09.2012 не відповідає вимогам статті 4 Закону № 875-XII, що було підставою для залишення апеляційної скарги позивачки без руху та її повернення.
31. Суд уважає помилковими указані висновки суду апеляційної інстанції.
32. Закон № 875-XII, згідно з його преамбулою, визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
33. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 875-XII особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
34. Абзацами 1-2 статті 2 Закону № 875-XII визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.
35. Відповідно до статті 3 Закону № 875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
36. Відповідно до статті 4 Закону № 875-XII діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об`єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об`єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв`язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров`я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю; наданні пристосованого житла; сприянні громадській діяльності.
37. Соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.
38. Пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок оформлення та видачі відповідних посвідчень іноземцям, які відповідно до закону мають право на пільги, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
39. Особам з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання, в якій зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, група та причина інвалідності, а також у відповідних випадках - основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок видачі такої довідки та її форма затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
40. З метою реалізації особами з інвалідністю прав та свобод людини і громадянина під час розроблення державних соціальних стандартів та державних соціальних гарантій, національних стандартів, кодексів усталеної практики, стандартів, технічних умов, проведення дослідно-конструкторських, науково-дослідних робіт враховуються потреби осіб з інвалідністю та/або застосовуються принципи розумного пристосування та універсального дизайну.
41. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав осіб з інвалідністю щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.
42. Отже, відповідно до положень статті 4 Закон № 875-XII, на які посилається суд апеляційної інстанції, пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів або довідки, яка видана структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання.
43. З наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що документом, на підставі якого можуть бути надані пільги, є відповідне посвідчення або довідка, яка видана структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання.
44. Однак судом апеляційної інстанції не взято до уваги те, що указаними положеннями встановлено надання пільг, передбачених саме Законом №875-XII, на підставі відповідного посвідчення і довідки, і перелік таких пільг не є вичерпним.
45. Спеціальним законом, яким врегульовано підстави для звільнення від сплати судового збору, є саме Закон № 3674-VI і він не містить приписів про те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп виключно на підставі відповідного посвідчення або довідки, яка видана структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання.
46. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (яка була чинна, на момент прийняття оскаржуваної ухвали суду) затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
47. Відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
48. Згідно з абзацом 1 пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
49. Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (пункт 6 Положення про медико-соціальну експертизу).
50. Відповідно до пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
51. Абзацом 1 пункту 24 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
52. З наведених положень убачається, що відомості щодо результатів експертного огляду особи і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та особі, яку визнано особою з інвалідністю, Комісія видає довідку.
53. Таким чином, наявна в матеріалах справи довідка до акта огляду МСЕК, дозволяла суду апеляційної інстанції визначитися з наявністю у позивачки встановленої ІІ групи інвалідності і, відповідно, пільг щодо сплати судового збору (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 120/6045/24).
54. Інших недоліків апеляційної скарги при зверненні до суду апеляційної інстанції виявлено не було, що свідчить про помилковість висновків суду апеляційної інстанції та відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху. За таких обставин, повернення апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху також було безпідставним.
55. Підсумовуючи наведене, Суд уважає, що ухвала Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024, якою позивачці повернуто апеляційну скаргу, ухвалена з порушенням норм процесуального права, а отже, підлягає скасуванню.
Перевіривши доводи касаційних скарг ОСОБА_1 на ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025, від 17.03.2025, від 25.06.2025, від 25.08.2025, від 20.10.2025, від 04.12.2025 і від 29.01.2026 та повноту дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Суд зазначає таке. 
56. Згідно з частиною першою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
57. За правилами частини десятої статті 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
58. Таким чином, особистий підпис учасника справи на поданій ним до суду заяві є обов`язковим реквізитом такої заяви (позовної заяви), адже надає їй юридичної сили та вказує на власне волевиявлення особи, яка звертається до суду, на вчинення певної процесуальної дії.
59. За приписами пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
60. З матеріалів справи встановлено, що суд апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційні скарги ОСОБА_1 , поставив під сумнів дійсність її підпису, що міститься на апеляційних скаргах, і дійшов висновку про невідповідність підпису позивачки на апеляційних скаргах підпису ОСОБА_1 , який міститься на довіреності.
61. Суд критично ставиться до доводів позивачки щодо того, що будь-яка довіреність не додавалася до позовної заяви чи до повернутих апеляційних скарг. 
62. У матеріалах справи наявний акт Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2024, у якому вказано, що до матеріалів справи долучено копію довіреності від 07.02.2024 № 2-177 (оригінал зареєстровано в реєстрі за № 2-176), видану державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф., на представництво інтересів ОСОБА_1 , яка в переліку документів доданих до позовної заяви не зазначена.
63. Указана позовна заява була повернута ОСОБА_1 ухвалою суду 29.04.2024, проте надана копія довіреності від 07.02.2024 № 2-177 наявна в матеріалах справи.
64. У матеріалах справи наявний акт Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024, в якому вказано, що при прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 було надано довіреність, яка не була зазначена в додатках до апеляційної скарги. 
65. Указана апеляційна скарга була повернута ОСОБА_1 ухвалою суду від 02.07.2024, проте надана копія довіреності від 07.02.2024 № 2-176 наявна в матеріалах справи. 
66. Водночас Суд ураховує, що, посилаючись в ухвалах суду 20.01.2025, від 17.03.2025, від 25.06.2025, від 25.08.2025, від 20.10.2025, від 04.12.2025 і від 29.01.2026 на наявну копію зазначеної довіреності, у якій міститься підпис ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для беззаперечного висновку про те, що апеляційна скарга не підписана особою, яка її подала.
67. Питання звернення до суду з апеляційною скаргою, за подібних обставин справи (у випадку невідповідність підпису апелянта зразку його підпису, наявному в копії довіреності) неодноразово досліджувалося Верховним Судом. Зокрема, 28.11.2025 у справі № 120/1382/23 і 29.01.2026 у справі № 120/1247/25 Верховний Суд указав, що норми КАС України не містять положень, які б зобов`язували особу, яка звертається до суду з відповідним процесуальним документом, надавати суду докази автентичності власного підпису, який міститься в такому документі. Також Верховний Суд зазначив, що відсутні правові підстави для повернення процесуального документа з наведених мотивів сумніву у справжності підпису.
68. За таких обставин обґрунтування ухвал про повернення апеляційних скарг щодо того, що вони не підписані, особою, яка їх подала, є передчасним.
69. Підсумовуючи наведене, Суд уважає, що ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025, від 17.03.2025, від 25.06.2025, від 25.08.2025, від 20.10.2025, від 04.12.2025 і від 29.01.2026, якими позивачці повернуто апеляційні скарги, ухвалено з порушенням норм процесуального права, а отже, підлягають скасуванню.
70. Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
71. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
72. Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
73. З огляду на приписи статті 353 КАС України касаційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржені судові рішення - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
74. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
75. Касаційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.
76. Скасувати ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року, від 20 січня 2025 року, від 17 березня 2025 року, від 25 червня 2025 року, від 25 серпня 2025 року, від 20 жовтня 2025 року, від 04 грудня 2025 року і від 29 січня 2026 року.
77. Справу № 120/5271/24 направити до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
78. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: О.В. Кашпур
М.І. Смокович