РІШЕННЯ
Іменем України
06.07.2026  	Справа №607/12906/26 Провадження №2-а/607/378/2026	

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю: секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю.,
представника позивача адвоката Семусь Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина

1. Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № R558308 від 01.06.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 
У постанові зазначено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Позивач вважає, що указана постанова підлягає скасуванню з таких підстав. 
Позивач зазначив, що 23.05.2026 уточнив свої військово-облікові дані, що підтверджується витягом із застосунку «Резерв+». Відтак станом на день винесення оскаржуваної постанови відповідач мав можливість перевірити дані позивача з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про необґрунтованість мети його можливого виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зі змісту оскаржуваної постанови також неможливо встановити відомості (дата, номер тощо) щодо надісланої відповідачем повістки, за якою ОСОБА_1 начебто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При цьому будь-яку повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не отримував та про наявність такої вимоги обізнаний не був. Позивач вважає, що указане спростовує наявність у нього умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Відтак, на думку позивача, докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та, як наслідок, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення цього правопорушення, відсутні.
Разом з тим, отримавши у застосунку «Резерв+» повідомлення про порушення правил облікового обліку, з метою уникнення непорозумінь у випадку перевірки на вулиці військово-облікових документів і через потребу не мати статусу «Розшук», позивач подав заяву про начебто визнання цього правопорушення. Так само з цих підстав позивач сплатив штраф після винесення оскаржуваної постанови.
Також позивач зауважив, що в описовій частині оскаржуваної постанови посада підписанта ОСОБА_2 зазначена як «ТВО начальника», а посада особи, яка підписала цю постанову (графа перед місцем для фізичного підпису), зазначена як «Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Позивач вважає, що указані розбіжності свідчать про те, що постанова підписана неуповноваженою особою.
Крім цього, у позовній заяві викладено обставини щодо здійснення відповідачем адміністративної процедури про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, оскільки позивач 24.08.2025 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК, та про винесення за наслідками такої процедури постанови № R552822 від 29.05.2026 про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
За таких підстав позивач просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № R558308 від 01.06.2026, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про це адміністративне правопорушення.
19.06.2026 представник позивача адвокат Семусь Т.А. подала відповідь на відзив, у якій додатково зазначила, що у відзиві відповідач не спростував доводи, викладені у позовній заяві, та не долучив до відзиву докази існування повістки, якою позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також адвокат вважає, що відповідач не довів неможливість отримання персональних даних позивача з інших джерел, зокрема з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зауважила, що відповідач не вказав у відзиві, які саме дані він не мав можливості перевірити щодо ОСОБА_1 , враховуючи, що військово-облікові дані позивача були вчасно оновлені.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
16.06.2026 через систему «Електронний суд» відповідач подав відзив, в якому позов не визнав та просив у позові відмовити. 
Відзив мотивовано тим, що оскаржувану постанову винесено з дотриманням вимог закону, до постанови долучено докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема долучено заяву від 29.05.2026, у якій позивач відповідно до ст. 279-9 КУпАП зазначив, що не оспорює допущене порушення та згідний на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Відповідач вважає, що постанова є обґрунтованою та винесена з урахуванням об`єктивних обставин справи. 

3. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
15.06.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, визначено відповідачу строк для подання відзиву та за ініціативою суду витребувано докази.

4. Процедура та позиції сторін у судовому засіданні
06.07.2026 у судовому засіданні представник позивача адвокат Семусь Т.А. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. 
06.07.2026 у судове засідання позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника.
06.07.2026 у судове засідання уповноважений представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. 
Указане згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження
29.05.2026 ОСОБА_3 подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 електронну заяву, у якій зазначив про визнання вини за фактом порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: неприбуття за повісткою до ТЦК та СП. У цій заяві позивач надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за його відсутності.
01.06.2026 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення № R558308. Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000 грн. 
У постанові зазначено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що ОСОБА_1  не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв +», сформованих 23.05.2026 та 01.06.2026, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, право на відстрочку від мобілізації відсутнє. Дата уточнення даних 23.05.2026. Крім цього, 29.05.2026 зафіксовано порушення правил військового обліку, причина звернення до поліції: «Не прибув за повісткою до ТЦК та СП».

2. Норми права, які застосував суд
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до ч. 1 ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч. 2 ст. 279-9 КУпАП).
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У силу вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Положеннями абзацу 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до пп. 1, 2 п. 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: перебувати на військовому обліку; прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. 
Згідно з абз. 11 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 (далі за текстом – Порядок).
Згідно з п. 21 Порядку за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
За змістом п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
Згідно з п. 30-2 Порядку повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.
Відповідно до п. 30-3 Порядку у разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка. В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.
Згідно з приписами п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Згідно з положеннями абз. 2 п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Відповідно до абз. 4 п. 82 вказаних Правил, якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

3. Оцінка доказів та мотиви, з яких виходить суд
Суд встановив, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № R558308 від 01.06.2026 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000 грн. 
У постанові зазначено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, в обґрунтування даного позову позивач вказав, що будь-яку повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не отримував та про наявність такої вимоги обізнаний не був.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач докази належного підтвердження оповіщення ОСОБА_1 про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надав. 
Так само і оскаржувана постанова не містить жодних відомостей про надсилання та/або вручення ОСОБА_1 виклику (повістки) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та про отримання позивачем цього виклику і ознайомлення з його змістом.
Суд звертає увагу, що обов`язок військовозобов`язаного прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки виникає лише за умови його належного оповіщення про такий виклик у спосіб, визначений законодавством.
Відповідно до п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення є особистий підпис про отримання повістки, відеофіксація її вручення або відмови від отримання, а у разі надсилання поштовим зв`язком - відповідні відомості та документи оператора поштового зв`язку про вручення, відмову від отримання чи відсутність особи за відповідною адресою.
Однак матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що повістка із вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 була вручена ОСОБА_1 , що він відмовився від її отримання або що така повістка надсилалася йому рекомендованим поштовим відправленням у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відтак у відповідача були відсутні достатні підстави стверджувати, що позивач свідомо не виконав покладений на нього обов`язок щодо явки за викликом, оскільки сама по собі відсутність особи у визначений день не свідчить про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення за відсутності доказів належного повідомлення про такий виклик.
За таких обставин відповідачем не доведено ні факт належного оповіщення позивача, ні факт його обізнаності про необхідність прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що виключає можливість дійти висновку про доведеність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що подана позивачем заява від 29.05.2026, в якій останній зазначив про неоспорювання допущеного порушення та згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, є достатньою підставою для висновку про доведеність адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень статті 279-9 КУпАП така заява є процесуальною підставою для розгляду справи за відсутності особи, однак не звільняє уповноважену посадову особу від обов`язку перевірити викладені у ній обставини та встановити наявність усіх елементів складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог статей 245, 247, 251, 280, 283 КУпАП.
Саме по собі визнання особою вини не є безумовною підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності та не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести подію адміністративного правопорушення належними, допустимими і достатніми доказами. Притягнення особи до відповідальності виключно на підставі її заяви без перевірки фактичних обставин суперечило б завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, визначеним статтею 245 КУпАП.
Суд звертає увагу, що одним із принципів провадження у справах про адміністративні правопорушення є обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Прийняття такого рішення можливе лише за умови наявності події адміністративного правопорушення і складу такого правопорушення у діях особи, що підтверджено належними, допустимими і достатніми доказами. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними фактами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі про накладення адміністративного стягнення, повинно бути вмотивованим.
Указане спростовує доводи відповідача про те, що подана позивачем заява про визнання вини є належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Суд також враховує доводи позивача про те, що ним 23.05.2026 були уточнені військово-облікові дані, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з приміткою до статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається з якою метою здійснено виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так само ні у постанові, ні у поданому до суду відзиві відповідач не вказав, яка необхідність стала підставою для такого виклику.
При цьому, як встановлено з витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв +», особиста інформація (анкетні дані) ОСОБА_1 у реєстрі зазначена вірно та є актуальною. Необхідність уточнення додаткових відомостей щодо позивача суду не доведено.
Указане свідчить про те, що на час складення оскаржуваної постанови територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міг володіти персональними даними позивача, що були уточнені ще 23.05.2026, а у разі відсутності цих даних не був позбавлений можливості отримати їх чи перевірити їх достовірністьза допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Разом з тим зазначені обставини самі по собі не впливають на вирішення даного спору, оскільки предметом судового розгляду є правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за неприбуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Вирішальним для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення у цій справі є не питання актуальності військово-облікових даних позивача, а наявність належних доказів того, що він був належним чином повідомлений про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Оскільки таких доказів відповідач суду не надав, доводи сторін щодо актуальності військово-облікових даних не мають визначального значення для правильного вирішення цього спору.
За наведених обставин відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також не підтвердив факт належного оповіщення позивача про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
При цьому сама лише наявність у матеріалах справи постанови про накладення адміністративного стягнення не може вважатися належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки така постанова є результатом оцінки доказів суб`єктом владних повноважень, а не самостійним доказом існування події правопорушення. За відсутності інших належних та допустимих доказів така постанова не підтверджує наявності складу адміністративного правопорушення, а відтак правомірність оскаржуваної постанови відповідачем не доведена.
Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки можливе лише за умови встановлення факту належного повідомлення такої особи про необхідність явки. За відсутності доказів вручення повістки, відмови від її отримання або належного поштового повідомлення особи висновок про вчинення адміністративного правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Такий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що притягнення особи до юридичної відповідальності можливе лише за умови підтвердження всіх обставин правопорушення належними, допустимими та достатніми доказами, а висновки суб`єкта владних повноважень не можуть ґрунтуватися на припущеннях або лише на формальному існуванні окремих документів.
Поряд з цим суд відхиляє доводи позивача щодо іншої адміністративної процедури, за наслідками якої було винесено постанову № R552822 від 29.05.2026 про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, за фактом порушення позивачем правил військового обліку, оскільки позивач 24.08.2025 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК. Докази на підтвердження цих обставин позивач суду не надав та такі обставини не входять до предмету судового розгляду під час оскарження постанови № R558308 від 01.06.2026.
Також суд критично оцінює доводи позивача щодо підписання оскаржуваної постанови неуповноваженою особою, оскільки докази на підтвердження цих обставин суду не надано.

ІІІ. Висновки суду щодо заявлених вимог
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що сама по собі постанова від 01.06.2026 без інших достатніх доказів не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Так само і визнання особою винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення без надання інших достатніх та належних доказів не може підтверджувати вчинення такого правопорушення. 
Відтак суд встановив наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови як такої, що прийнята не на підставі, визначеній законами України, та необґрунтовано, тобто не з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення.
Зважаючи на те, що суд дійшов переконання про існування підстав для скасування оскаржуваної постанови через недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а тому існують підстави для закриття провадження у справі про це адміністративне правопорушення відповідно до ст. 247 КУпАП.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

IV. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 532,48 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.06.2026. 
Сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 90, 132, 143, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № R558308 від 01.06.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень.
Закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Представник позивача: адвокат Семусь Тетяна Андріївна, місцезнаходження: вул. С.Крушельницької, буд. 18, офіс 310, м. Тернопіль.
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_2 .

  Суддя	І. В. Марциновська