ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/3135/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, а саме просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182702406 про сплату єдиного податку з фізичних осіб в сумі 195 854 грн., 88 коп., в тому числі: 156 683,91 грн. - за податковими та /або іншими зобов`язаннями; 39 170,97 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182732406 про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 14 700 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182742406 про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 680 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182752406 про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1 020 грн.
Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних фінансових санкцій з єдиного податку, за ненадання відповіді на запити контролюючого органу, неподання повідомлення за формою 20-ОПП, ненадання первинних документів під час проведення перевірки.
Позивач, обґрунтовуючи свої доводи, пояснив, що відсутність подання податкової звітності із єдиного податку не є підставою для заниження грошових зобов`язань, оскільки позивач сплатив всі суми податкових зобов`язань до бюджету, а визначення штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкової дисципліни є протиправним, оскільки контролюючий орган невірно визначив склад та наявність податкових правопорушень, у зв`язку із цим помилково застосував фінансову відповідальність до платника податку за порушення, які не вчинені фізичної особою-підприємцем. Наголосив, що платники єдиного податку ведуть бухгалтерський та податковий облік у довільній формі, а тому не можуть нести відповідальність за ненадання первинних документів під час проведення перевірки. Позивачем подані додаткові пояснення на вимогу суду.

Стислий зміст заперечень відповідача.
У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що під час перевірки встановлені обставини та факти заниження позивачем бази оподаткування єдиним податком, а також застосована фінансова відповідальність за різні види порушень податкової дисципліни, що встановлені в акті перевірки. Навів обґрунтування, що фінансова відповідальність застосована, відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі – ПК України), а фактична наявність порушень податкового законодавства в встановлена в діях платника податку під проведення контрольного заходу. Відповідач зазначив, що висновки акту перевірки є обґрунтованими а оспорювані податкові повідомлення-рішення правомірними, просив у позові відмовити. Відповідачем подані додаткові пояснення на вимогу суду.

Заяви, клопотання учасників справи.
Сторонами подані клопотання про долучення доказів. У змісті відзиву та у прохальній частині відповідач зазначив заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, просив розгляд адміністративної справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.03.2026 позовна заява залишена без руху.
30.03.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків з доказом доплати судового збору.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 адміністративна справа прийнята до провадження, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Витребувані докази від відповідача та позивача. 
Відповідачем надані докази на виконання вимог суду разом із відзивом та у подальшому подане окреме клопотання про долучення доказів адміністративного оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень у цій справі до Державної податкової служби України.
Оскільки прохання відповідача про розгляд адміністративної справи проводити за правилами загального позовного провадження містить у відзиві, окреме клопотання не подане, то суд у цьому рішенні зазначає про відсутність підстав для зміни висновку суду про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд 04.06.2026 витребував від сторін докази:
« 1. Витребувати від відповідача:
докази щодо сплати позивачем сум єдиного податку за 2022, 2023 роки (щоквартально) та надати відповідні пояснення із описом сплати таких сум щоквартально;
пояснення щодо визначення у висновках акту перевірки позивачу сум єдиного податку за відповідні звітні роки у сумі 161577,84 грн., а в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні у сумі 156683,91 грн.
відомості із поясненнями посадової (уповноваженої) особи (керівника) відповідача, яка підписала та винесла оспорюване податкове повідомлення-рішення від 28.11.2025 №000182702406 (визначення єдиного податку), або особи, яка виконує її обов`язки (у випадку звільнення із органу чи переведення в системі органів ДПС), щодо врахування під час проведення перевірки та визначення позивачу зобов`язань із єдиного податку в сумі 161577,84 грн. з урахуванням щоквартальної сплати позивачем сум єдиного податку за 2022, 2023 роки.
2. Витребувати від позивача:
оригінал письмового доказу від обслуговуючого банку, що суми сплаченого єдиного податку 172 432 грн., в тому числі за 2022 рік - 47 235, 00 грн., за 2023 рік - 125197 грн. фактично проведені та зараховані до відповідного бюджету, на підставі копій платіжних інструкцій, які надані позивачем до позову та не засвідчені банком.»
Позивачем та відповідачем надані пояснення а також докази, які витребувані судом.
Фіксування судових засідань не здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДПС у Полтавській області за №3025-п від 08.09.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Полтавській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2022 по 31.12.2023. 
Копія наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 08.09.2025 № 3025-1 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 08.09.2025 № 423 надіслані 09.09.2025 на адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення у порядку, визначеному ст. 42 та відповідно до вимог, встановлених п. 79.2 ст. 79 Податкового Кодексу України, лист отриманий позивачем особисто 23.09.2025. 
Перевірка проведена безпосередньо в приміщенні Головного управління ДПС у Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, 155, кім. 402.
Позивач повідомлений із 23.09.2025, перевірка проводиться із 10.10.2025 в приміщенні Головного управління ДПС у Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, 155, кім. 402.
Перевірка проводилась з 10.10.2025 по 16.10.2025.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складений акт Головного управління ДПС у Полтавській області від 23.10.2025 за №15231/16-31-24-06-01/2474815852 (далі – акт перевірки), згідно з висновками якого встановлено наступні порушення:
1). пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 та п. 296.3 ст. 296 Податкового кодексу України, яким визначено, що платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, а саме: 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за I квартал 2022 року по терміну подання 10.05.2022 року; 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за I півріччя 2022 року по терміну подання 09.08.2022 року; 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за Три квартали 2022 року по терміну подання 09.11.2022 року; 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2022 рік по терміну подання 01.03.2023 року; 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за I квартал 2023 року по терміну подання 10.05.2023 року; 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за I півріччя 2023 року по терміну подання 09.08.2023 року;
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за Три квартали 2023 року по терміну подання 09.11.2023 року; 
- не подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2023 рік по терміну подання 09.02.2024 року; 
2) абз. 2 п. 293. 3 ст. 293 Податкового кодексу України, занижений єдиний податок до сплати в загальній сумі 161577,84 грн.: за 2022 рік 47233,28 грн., за 2023 рік 114344,56 грн. за період перебування на спрощеній системі з 01.01.2022 по 31.12.2023; 
3) п. 3 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»: заниження суми єдиного внеску за 2022 рік на загальну суму 2860,00 грн.; 
4) пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України: «Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу»; 
5) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, п. 8.4 розділ VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300: неповідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків; 6). п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України в частині зберігання та надання контролюючому органу первинних документів.
Позивач оскаржує наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області, які винесені на підставі відповідних висновків акту перевірки у частині:
1) абз. 2 п.293.3 ст. 293 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме занижений єдиний податок до сплати в загальній сумі 161 577,84 грн., а саме: за 2022 рік 47 233,28 грн., за 2023 рік 114 344, 56 грн. за період перебування на спрощеній системі з 01.01.2022 по 31.12.2023, 
від 28.11.2025 № 000182702406 про сплату єдиного податку з фізичних осіб в сумі 195 854 грн., 88 коп., в тому числі: 156 683,91 грн. - за податковими та /або іншими зобов`язаннями; 39 170,97 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
2) пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) згідно якого: «Платник податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку визначеному статтею 42 цього Кодексу»,
від 28.11.2025 № 000182732406 про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 14 700 грн.;
3) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755- VI (із змінами та доповненнями), п. 8.4 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 (зі змінам та доповненнями), а саме неповідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою № 20-ОПП до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків,
від 28.11.2025 № 000182742406 про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 680 грн.;
4) п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині зберігання та надання контролюючому органу первинних документів,
від 28.11.2025 № 000182752406 про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1 020 грн.
Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку (статті 56 ПК України) до Державної податкової служби України. За результатами розгляду цієї скарги ДПС України прийняте рішення від 19.02.2026 за №4277/6/99-00-06-01-02-06, яким податкові повідомлення-рішення від 28.11.2025 № 000182702406, 000182732406, 000182742406, 000182752406, винесене Головного управління ДПС у Полтавській області залишені без змін, а скарга – без задоволення.
Суду не надані докази, що після отримання позивачем акту перевірки, до контролюючого органу надані первинні документи, які не враховані під час перевірки, або заперечення на висновки акту перевірки разом із документами, які спростовують порушення викладені в акті перевірки.
До скарги в ДПС України позивач долучив тільки платіжні інструкції про сплату єдиного податку за 2022-2023 роки, інші документи не надав.
Перед призначенням та проведення перевірки позивачу направлені відповідачем два запити про надання інформації та її документального підтвердження:
1) №33487/6/16-31-24-12-08 від 24.10.2023:
«Враховуючи вищевикладене, з метою здійснення контролю за правильністю обчислення та сплати до бюджету єдиного податку, контролю за повнотою декларування доходів одержаних від здійснення підприємницької діяльності, керуючись пп. 20.1.2 п.20.1 ст. 20, п. 1 і 3 абзацу третього пп. 73.3 ст. 73, пп. 78.1.4 п.78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України інформації від 02.12.2010 року №2755-V, п. 14 Порядку періодичного подання органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Полтавській Кабінету Міністрів області України від 27.12.2010 року №1245 ГУ ДПС у зобов`язує Вас надати пояснення та документальне підтвердження стосовно неподання податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2022 та подати річну декларацію.
Інформацію з завіреними копіями первинних документів слід надати Лубенському відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Полтавській області за адресою: 37500, м. Лубни вул. Я. Мудрого, 21»;
2) №28897/6/16-31-24-12-08 від 11.10.2024:
«За 2023 рік Вами не подано податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця. 
Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за рік 2023 від здійснення підприємницької діяльності Вам виплачено 609239,10 грн.
Інформацію та її документальне підтвердження просимо надіслати у строки, встановлені пп. 73.3.3. п. 73.3 ст. 73 ПКУ, до Лубенському відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Полтавській області за адресою: 37500, м. Лубни вул. Я. Мудрого, 21, або з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Підставами для направлення запитів стали факти неподання позивачем у 2022-2023 роках звітності із єдиного податку.
Відповіді на ці запити позивач не надав.
Контролюючий орган направив запити контрагентам позивача щодо виплачених доходів позивачу.
У змісті акту перевірки зазначене:
«ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2022 по 31.12.2 02 3 перебував на спрощеній системі оподаткування на єдиному податку 3 групи (в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 зі ставкою 5 відсотків від доходу) був платником єдиного податку III групи та єдиного внеску само зайнятої особи.
Проведеним аналізом наявності у фізичної особи - підприємця заборгованості по розрахунках з контрагентами встановлено:
Станом на01.01.2022 дебіторська заборгованість по розрахунках з ТОВ «АТБ-МЛРКЕТ», а саме 163 699,3 5 грн.
Станом па 01.01.2023 дебіторська заборгованість по розрахунках з ТОВ «СКАЙФОЛ», а саме 25500.00 грн.
Станом на 31.12.2023 кредиторська заборгованість по розрахунках з ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», а саме 27419.35 грн.
Дебіторська та кредиторська заборгованість по розрахунках з постачальниками станом на 01.01.2022 року відсутня.
Дебіторська та кредиторська заборгованість по розрахунках з постачальниками станом на 31.12.2022 року відсутня.
Дебіторська та кредиторська заборгованість но розрахунках з постачальниками станом на 31.12.2023 року відсутня.
Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за 01.01.2022 31.12.2023.
Перевіркою дотримання граничного обсягу суми доходу, який дає право платникам ІП групи єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, встановлено що для третьої групи - фізичних осіб - підприємців, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, граничний обсяг доходу протягом календарного року не повинен перевищувати:
- 7585500,00 грн. (в періоді з 01.01.2022 по 31.12.2022):
-7818900,00 грн. (в періоді з 01.01,202.3 по 31.12.2023).
За І квартал 2022 року ФОП ОСОБА_1 не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, внаслідок чого не задекларувало отриманий дохід. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за І квартал 2022 року від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 виплачено 97878,73 грн.
За II квартал 2022 року ФОП ОСОБА_1 не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайною стану в Україні, внаслідок чого не задекларовано отриманий дохід. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за II квартал 2022 року віл здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 виплачено 102539,62 грн.
За ІІ квартал 2022 року ФОП ОСОБА_1 не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, внаслідок чого не задекларуймо отриманий дохід Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за ІІІ квартал 2022 року від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , виплачено 201025,04 грн.
За IV квартал 2022 року ФОП ОСОБА_1 не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої і руни на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, внаслідок чого не задекларовано отриманий дохід. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за IV квартал 2022 року від здійснися підприємницької діяльності ФОН ОСОБА_1 виплачено 543222,20 грн.
За І квартал 2023 року ФОН ОСОБА_1 , не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, внаслідок чого не задекларовано отриманий дохід. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за І квартал 2023 року від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 виплачено 492487.32 гри., 
За II квартал 2023 року ФОП ОСОБА_1 не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, внаслідок чого не задекларовано отриманий дохід. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за II квартал 2023 року від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 виплачено 576210,98 гри., а саме:
За IV квартал 2022 року ФОП ОСОБА_1 не подав податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, внаслідок чого не задекларовано отриманий дохід. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за IV квартал 2022 року від здійснення підприємницької діяльності ФОН ОСОБА_1 виплачено 60923 9.10 гри., а саме:
Головним управлінням ДПС у Полтавській області направлено лист від 01.03.2024 за №6475,'6/16-31-24-12- 07 на адресу ГОВ «АТБ - МАРКЕТ» (кол ЄДРПОУ 30487219) про надання інформації та її документального підтвердження щодо правомірності зазначення відомостей в розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за І, II, III, IV квартали 2022 року.
Згідно державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків у поданої звітності (Додаток 4ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) На користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску) ТОВ «АТБ - МАРКЕТ» за 2022 рік виплачено 944665.59 грн.
Головним управлінням ДПС у Полтавській області направлено лист від 13.1 1.2024 ва №31636/6/16-31-24-12-07 на адресу ТОВ «АТБ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 30487219) про надання інформації та її документального підтвердження щодо правомірності зазначення відомостей в розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користі, платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за І. II, III, IV квартали 2023 року.
ТОВ «АТБ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 30487219) №4-2024-9749 віл 25.11.2024 (вх. ГУ №61641/6/16-З1/ЕКПП від 26.11.2024) отримано відповідь. Згідно якого підтверджено, та ФОП ОСОБА_1 існували договори, відносини, по яких ТОВ було сплачено на користь ФОП грошові кошти, та відповідно, дотримано норм податкового законодавства (копія відповіді у матеріалах перевірки).
Головним управлінням ДПС у Полтавській області направлено лист віл 13.11.2024 №31637/6/16-31-24-12-07 на адресу ТОВ «СКАЙФОЛ» (код ЄДРПОУ 38594199) про надання інформації та її документального підтвердження щодо правомірності зазначення відомостей в розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за і, II. III, IV квартали 2023 року,
ТОВ «СКАЙФОЛ» №271 від 17.12.2024 року (вх. ГУ №66623/6/16-31/ЕКПП віл 17.12.2024) отримано відповідь. Згідно якого підтверджено, шо ТОВ «СКАЙФОЛ» здійснювало господарську діяльність із ФОН ОСОБА_2 , а саме про надання послуг з оренди нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення площею 85.0 м2. що підтверджується оплатами згідно платіжних інструкцій протягом 2023 року па загальну суму в розмірі 228501,00 грн., а саме: в лютому 2023 - 25501,00 грн., березні 2023 - 4500,00 грн., квітні 2023 - 10000,00 грн., травні 2023 10000,00 грн., червні 2023 – 25500,00 грн., липні 2023 - 25500,00 грн., серпні 2023 25500,00 грн., вересні 202 3 25500,00 грн., жовтні 2023 25500,00 грн., листопаді 2023 25500,00 грн.. грудні 2023 -25500,00 грн. (копії відповіді з рахунками-фактурами. актами здачі-прийняття робіт та платіжних інструкцій у матеріалах перевірки).
По факту встановленого порушення пояснень та підтверджуючих документів ФОП ОСОБА_1 не надано.
Отже, за результатами перевірки встановлено заниження доходу платника єдиного податку, отриманого від провадження діяльності на 3 231 556.84 гри., в т.ч. за 2022 рік в сумі 944665,59 грн. та за 2023 рік в сумі 2286891,25 грн., чим порушено п. 292.1 ст. 292 Податкового Кодексу України.
ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 податкові декларації платника єдиного податку не подані, в результаті чого встановлено заниження доходу платника єдиного податку, отриманого від провадження діяльності на 3231556,84 грн., в т.ч. за 2022 рік на 944665,59 грн., за 2023 рік на 2286891,25 грн., в результаті чого занижений єдиний податок до сплати в сумі 161 577,84 грн. у т. ч. за 2022 рік 47233,28 грн., за 2023 рік 114344,56 грн.: 1 квартал 2022 року - (97878,73 грн. х 5% = 4893,94 грн.); 1 півріччя 2022 року - ((200418,35 грн. – 97878,73 грн. ) х 5% = 5126,98 грн.); 3 квартали 2022 року - ((401443,39 грн. – 200418,35 грн.) х 5% = 10051,25 грн.); 2022 рік - ((944665,59 грн. – 401443,39 грн.) х 5% = 27161,11 грн.). 1 квартал 2023 року - (492487,32 грн. х 5% = 24624,37 грн.); 1 півріччя 2023 року - ((1068698,30 грн. – 492487,32 грн.) х 5% = 28810,55 грн.); 3 квартали 2023 року - ((1677652,20 грн. – 1068698,30 грн.) х 5% = 30447,69 грн.); 2023 рік - ((2286891,30 грн. – 1677652,20 грн.) х 5% = 30461,96 грн.).»
Перевіркою встановлене неподання позивачем звітності із єдиного податку за 2022, 2023 роки за відповідні звітні періоди.
Позивачем занижений єдиний податок до сплати в сумі в сумі 161577,84 грн. за період перебування на спрощеній системі з 01.01.2022 по 31.12.2023.
Також судом встановлене, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області на адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено листи для надання пояснень та її документального підтвердження від 24.10.2023 №33487/6/16-31-24-12-08 (лист отримано особисто 27.11.2023), від 11.10.2024 №28897/6/16-31-24-12-08 (лист отримано 25.10.2024) щодо виплачених доходів відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) за ознакою « 157» - дохiд, виплачений самозайнятiй особi за 2022, 2023 роки відповідно. 
Запити надіслані на адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення у порядку, визначеному ст. 42 Кодексу.
Платником податків в установлений законодавством термін відповіді контролюючому органу не надані в порушення пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України.
Позивач у період з 01.01.2022 по 31.10.2023 не повідомляв про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність до контролюючого органу.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у ФОП ОСОБА_1 наявне нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . « 09» лютого 2023 року між ТОВ «СКАЙФОЛ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення площею 85,0 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
ФОП ОСОБА_1 не подав до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП, в акті перевірки встановлене порушення п. 63.3 ст. 63 ПК України.
Головним управлінням ДПС в Полтавській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення 09.09.2025 надіслано ФОП ОСОБА_1 копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за №3025-п від 08.09.2025 та повідомлення про дату, час та місце проведення перевірки за №423 від 08.09.2025, які вручені позивачу 23.09.2025.
У повідомленні про дату, час та місце проведення перевірки за №423 від 08.09.2025 зазначене, що відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. 
Під час проведення перевірки та станом на кінець перевірки фізичною особою ОСОБА_1 первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку за 2022-2023 роки не надані контролюючому органу, внаслідок чого складений акт про ненадання документів від 17.10.2025 №1144/16-31-24-06-01/ НОМЕР_1 . 
Унаслідок ненадання документів під час перевірки ФОП ОСОБА_1 , в акті перевірки встановленні порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України в частині зберігання та надання контролюючому органу первинних документів.
Заперечення на висновки акту перевірки чи повідомлення до контролюючого органу разом із документами, які відмовились прийняти у платника податку під час перевірки, позивач не надав.
Позивач також не надав до скарги документи, які спростовують порушення встановлені у висновках акту перевірки, та які є підставами та предметом позову у цій справі.
Суд додатково витребував докази від сторін з метою усунення розбіжностей у відомостях щодо сплати позивачем єдиного податку за 2022-2023 рік, та їх врахування під час визначення позивачу сум єдиного податку на підставі висновку акту перевірки, а також розбіжності у сумах визначеного позивачу єдиного податку у висновку акту перевірки та податковому повідомленні-рішенні 
Судом встановлені наступні обставини:
- позивач за звітні періоди перевірки 2022-2023 звітність із єдиного податку не подав.
- позивач не надав відповіді на запити №33487/6/16-31-24-12-08 від 24.10.2023, №28897/6/16-31-24-12-08 від 11.10.2024, які направлялись позивачу контролюючим органом до призначення перевірки;
- позивач не надав під час проведення перевірки документи щодо бухгалтерського та податкового обліку, про проведення перевірки із 10.10.2025 в приміщенні контролюючого органу позивач обізнаний із 23.09.2025;
- позивач встановлене заниження сплати єдиного податку від 28.11.2025 № 000182702406.
Щодо виконання ухвали суду від 04.06.2026 про витребування доказів від сторін.
Позивачем надані пояснення та платіжні інструкції засвідчені банком про сплату єдиного податку у 2022-2023, які долучені до справи та їх копії завантажені до електронного суду ЄСІТС.
Відповідачем надані пояснення щодо визначенні позивачу грошових зобов`язань із єдиного податку у висновках акту перевірки та у під час обрахунку сум зобов`язань в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні, а також надані докази щодо обліку та сплати позивачем єдиного податку за 2022-2023 роки.
Відповідач надав пояснення щодо відмінностей у сумах податкових зобов`язань за висновком акту перевірки та у податковому повідомленні-рішенні: під час технічної процедури прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №000182702406 від 28.11.2025 допущена технічна (механічна) помилка, внаслідок якої сума податкового зобов`язання з єдиного податку зазначена у розмірі 156683,91 грн. замість 161577,84 грн., що вплинуло на обрахунок розміру штрафної фінансової санкції.
Відповідач підтвердив, що позивач ФОП ОСОБА_1 сплатив єдиний податку за 2022 рік:
I квартал 2022 року – дата сплати 22.08.2022 платіж у сумі 4 894 грн.;
II квартал 2022 року – дата сплати 22.08.2022 платіж у сумі 5 127 грн.;
III квартал 2022 року – дата сплати 11.10.2022 платіж у сумі 10 052 грн.;
IV квартал 2022 року – дата сплати 15.02.2023 платіж у сумі 27 162 грн.
Всього за 2022 рік: 47235,00 грн.;
за 2023 рік:
I квартал 2023 року – дата сплати 13.04.2023 платіж у сумі 25 275 грн.;
II квартал 2023 року – дата сплати 19.07.2023 платіж у сумі 29 911 грн.;
III квартал 2023 року – дата сплати 13.10.2023 платіж у сумі 34 299 грн.;
IV квартал 2023 року – дата сплати 12.01.2024 платіж у сумі 35 712 грн.
Всього за 2023 рік: 125197,00 грн.
Сума сплаченого позивачем єдиного податку за 2022-2023 роки становить: 172432,00 грн.
Відповідно до наданих позивачем платіжних інструкцій, наявні призначення платежу із зазначенням квартального періоду відповідного звітного року та ставка 5% єдиного податку.
Суд встановив, що платіжні інструкції дозволяють ідентифікувати сплачені позивачем суми, як суми єдиного податку за відповідний звітний квартал відповідного звітного року за ставкою єдиного податку третьої групи, на обліку якого перебуває позивач, як СПД-ФОП платник єдиного податку третьої групи із ставкою єдиного податку 5%.
Відповідач зазначив, що податкові декларації платника єдиного податку за відповідні звітні періоди до контролюючого органу не подані, відповідно до п. 296.3 ст. 296 ПК України, у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.
Відповідно до п. 296.7 ст. 296 ПК України податкова декларація платника єдиного податку складається наростаючим підсумком. Саме податкова декларація є підставою для визначення та відображення податкових зобов`язань платника у розрізі відповідних звітних періодів. У зв`язку з неподанням декларацій відсутня можливість віднести сплачені суми до конкретних податкових (звітних) періодів та здійснити розподіл податкових зобов`язань за відповідними кварталами.
У зв`язку з тим, що суми коштів, які надходили від платника до бюджету з призначення платежу «єдиний податок», відповідно до даних інтегрованої картки платника обліковувались як переплата до моменту виникнення узгоджених податкових зобов`язань або подання відповідної податкової звітності.
Відповідно до позиції контролюючого органу, якщо платник податків здійснив перерахування коштів до бюджету, однак не подав податкову декларацію, така сума не може вважатися належним виконанням податкового обов`язку щодо відповідного податку. За відсутності поданої декларації контролюючий орган не має підстав для визначення узгодженого податкового зобов`язання, в рахунок якого можуть бути зараховані сплачені кошти. Таким чином, кошти, перераховані платником без подання податкової декларації, обліковуються як надміру або помилково сплачені суми (переплата) та не свідчать про належне виконання податкового обов`язку в частині декларування та сплати податкового зобов`язання.
Жодних посилань на норми права, відповідно до наданих пояснень, відповідач не здійснив.
Судовим розглядом, додатково та офіційно встановлені обставини, що позивач у 2022-2023 році звітність із єдиного податку не подав, як платник єдиного податку третьої групи, суми податкових зобов`язань із єдиного податку сплачував щоквартально із відповідним призначенням платежу, яке дозволяє ідентифікувати вид податку, ставку податку та відповідний звітний період, за який сплачується таке податкове зобов`язання.
Відповідач під час проведення перевірки жодного дослідження щодо сум сплаченого податку не здійснив, акт перевірки не містить доводів та досліджень щодо неврахування сум сплачених позивачем єдиного податку за 2022-2023 роки у сумі 172432,00 грн., проте у висновках акту перевірки встановлене заниження сплати позивачем єдиного податку за 2022-2023 роки у сумі 161577,84 грн. і застосована відповідальність як за винне умисне податкове правопорушення заниження сплати податку визначене пунктом 123.2 статті 123 ПК України у розмірі 25% у сумі 39170,97 грн.
Обставина неврахування в акті перевірки суми 172432,00 грн. сплаченого позивачем єдиного податку за 2022-2023 (щоквартально) роки та залишення без дослідження цієї обставини офіційно встановлена судом.
Встановлення під час судового розгляду відсутності акті перевірки дослідження контролюючим органом сплати позивачем щоквартально єдиного податку за 2022-2023 роки у загальній сумі 172432,00 грн., стало підставою для постановляння судом ухвали 04.06.2026 про витребування доказів від сторін з метою офіційного з`ясування обставин справи.
Сплата позивачем суми 172432,00 грн. єдиного податку за 2022-2023 роки (щоквартально) із відповідними призначеннями платежу податкового зобов`язання встановлена судом на підставі здобутих доказів та визнається сторонами. 

Щодо процедурних підстав та обставин оскарження податкового повідомлення-рішення.
Обставини процедурних порушень відсутні у змісті позовної заяви: не наведені підстави оскарження податкового повідомлення-рішення на підставі порушення порядку проведення перевірки.
Із наданих суду доказів сторонами, судом не встановлені обставини чи факти порушення контролюючим органом порядку проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, що є достатніми для скасування оспорюваних рішень в суді, тобто такими, що несуть істотний “кумулятивний ефект” (самостійна автономна підстава), який впливає на протиправність оспорюваних рішень та є підставою для їх скасування.
Докази протиправного проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача рік суду не надані.
Судом не встановлені очевидні обставини порушення контролюючим органом процедури, для додаткового офіційного з`ясування обставин справи та виходу за межі підстав позову, відповідно до принципу “суд знає закон”.
Суд встановив, що наказ та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивач отримав 23.09.2025 до початку її проведення 10.10.2025, про що зазначені відомості в акті перевірки, заперечення щодо цих обставин від позивача не надані.
Перед призначенням перевірки, позивачу неодноразово направлялись запити із питань, що стали підставою для її проведення та призначення у цій справі згідно із пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України.
Суд не встановив порушення контролюючим органом предмета, періоду та меж перевірки, строку давності, з урахуванням зупинення строків на час карантину та воєнного стану по 31.07.2023, для визначення платнику податку грошових зобов`язань, відповідно до строків встановлених статтею 102 ПК України.
Не погоджуючись із оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Статтею 14 ПК України визначене наступе:
14.1.39. грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня;
14.1.265. штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності;
Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.3 статті 44 ПК України визначене, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;
44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
Пунктом 44.6 ст. 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу. У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків (пункт 44.7 статті 44 ПК України).
Статтею 85 ПК України визначений порядок надання документів під час проведення перевірки платника податку. Забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом. Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. 
Пунктом 86.7 статті 86 ПК України визначене, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.
Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки, у тому числі в режимі відеоконференції. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Інформація (повідомлення) про розгляд контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, матеріалів перевірки в режимі відеоконференції надсилається платнику податків в електронному вигляді в електронний кабінет.
При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу.
За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
У разі встановлення необхідності проведення позапланової документальної перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, висновок за результатами розгляду матеріалів перевірки приймається комісією з питань розгляду заперечень після проведення такої перевірки з урахуванням її результатів.
В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (пункт 86.10 статті 86 ПК України).
За визначенням, наведеним в пункті 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно п. 3 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.4 розділу III Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.
Пунктом 63.3 ст. 63 ПК України встановлено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі – об`єкти оподаткування) (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за № 1562/20300 (далі – Порядок № 1588).
Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом (пункт 8.1 Порядку №1588).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України (пункт 8.2 Порядку №1588).
Відповідно до п. 8.4 розд. VIIІ Порядку № 1588 заява про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП (далі – Заява за ф. № 20-ОПП) (додаток 10 до Порядку № 1588) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У заяві за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду. Заява за формою № 20-ОПП може бути подана технічними засобами електронних комунікацій в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (підпункт 73.3.3 пункт 73.3 статті 73 ПК України).
Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень (пункт 121.1 статті 121 ПК України).
Пунктом 121.2 статті 121 ПК України визначене, що ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, -
тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.
Пунктом 117.1 статті 117 ПК України встановлено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень. 
У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 680 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 2040 гривень.
Відповідно до пункту 292.6 статті 292 ПК України, датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.11.2025 № 000182702406 форми «Р» про визначення грошових зобов`язань із єдиного податку з фізичних осіб в сумі 195 854 грн., 88 коп., в тому числі: 156683,91 грн. - за податковими та/або іншими зобов`язаннями; 39 170,97 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Позивач документи під час проведення перевірки, як і податкову звітність із єдиного податку за 2022-2023 роки, до контролюючого органу не подав.
Твердження позивача про те, що податковий облік платників єдиного податку ведеться у довільній формі, що є підставою для ненадання документів під час проведення перевірки, суд оцінює критично, оскільки контролюючий орган не встановив порушення щодо конкретного бухгалтерського чи податкового обліку позивача, як платника на загальній системі оподаткування, а зазначив, що позивач взагалі не надав документів щодо господарських операцій, на підставі яких визначений об`єкт оподаткування єдиного податку, в порядку статті 296 ПК України.
Відповідач встановив наявність отриманих позивачем доходів від контрагентів позивача, які виплачували доходи за оренду нерухомого майна, яке належить позивачу, та яке позивач використовував у своїй діяльності. 
Відповідач отримав відповіді на свої запити від контрагентів позивача, а також встановив наявність виплати доходів позивачу із податкової звітності таких контрагентів позивача, які зазначали відповідну ознаку виплати доходу суб`єкту підприємницької діяльності-фізичній особі-підприємцю.
У свою чергу позивач надав тільки платіжні інструкції про сплату відповідних сум єдиного податку у 2022-2023 роках, проте ні звітність за відповідні періоди із єдиного податку, ні документи, на підставі яких обрахований податок, ні банківські виписки по рахунках позивача, на які отримані доходи, відповідачу не надав.
Відповідач, аналізуючи в акті перевірки фактичну сплату позивачем єдиного податку щоквартально упродовж 2022-2023 звітних років, та відомості про виплачені контрагентами позивачу доходу за надання в оренду нерухомого майна, визначив суми грошових зобов`язань із єдиного податку, без урахування сум єдиного податку, які самостійно сплачені позивачем за цей період.
Суд з метою офіційного з`ясування обставин справи та усунення суперечностей у відомостях, які містять докази надані сторонами (акт перевірки, платіжні інструкції щодо сплати позивачем єдиного податку, податкове повідомлення-рішення та розрахунок до нього), витребував докази від сторін.
Судовим розглядом встановлене, що акт перевірки не містить дослідження щодо сплати позивачем за 2022-2023 роки єдиного податку у сумі 172432,00 грн.
Відповідач в акті перевірки зазначив про заниження суми податкових зобов`язань із єдиного податку - 161577,84 грн., дана сума визначена без врахування сплаченої щоквартально позивачем суми єдиного податку за 2022-2023 роки у розмірі 172432,00 грн.
Підстави неврахування суми єдиного податку 172432,00 грн., сплаченої позивачем, в акті перевірки відсутні, ця обставина взагалі не містить будь-якого дослідження.
Відповідач на виконання ухвали суду пояснив, що сума єдиного податку 172432,00 грн., сплачена позивачем, не врахована під час перевірки, оскільки позивач не подав декларації, тобто не задекларував щоквартально відповідні суми податків, а оскільки сума податку визначається наростаючим підсумком, то без подання відповідних декларацій встановити суми єдиного податку за відповідний звітний квартал року неможливо, і тому такі суми обраховуються як переплата в обліку.
Суд оцінює такі доводи контролюючого органу критично з урахуванням наступного.
На відповідача під час проведення перевірки покладений обов`язок визначити суми податкових зобов`язань саме несплачених платником податків, а не задекларованих.
Як встановив суд, позивач сплатив відповідні суми єдиного податку щоквартально із детальним визначенням призначенням платежу, визначивши конкретний звітний період, за який сплачується відповідна сума єдиного податку.
Така інформація доступна контролюючому органу про дати та суми сплати податку, оскільки облік сум сплачених податкових зобов`язань контролюючим органом здійснюється не тільки на підставі поданих декларацій, але на підставі фактично сплачених сум податків.
Суд висновує, що текстуальний зміст норм ПК України свідчить про те, що несплата податкових зобов`язань із відповідного податку та визначення податкового зобов`язання із відповідного податку, у випадку неподання податкових декларацій, є різними правовими підставами, з урахуванням наступного.
У висновку акту перевірки, контролюючий орган встановив наступне порушення: «а саме занижено єдиний податок до сплати у загальній сумі 161577,84 грн.».
Тобто відповідач, на підставі акту перевірки та податкового повідомлення-рішення встановлює не «визначення позивачу податкового зобов`язання із єдиного податку у сумі 161577,84 грн. за 2022-2023 роки», а встановлює «заниження податкового зобов`язання із єдиного податку у сумі 161577,84 грн. за 2022-2023 роки», що є різними правовим категоріями, які врегульовані різними нормами ПК України.
«Несплата податкового зобов`язання» (заниження сплати податкового зобов`язання) – це визначальне порушення оподаткування та конституційного обов`язку, за яке встановлена не тільки фінансова відповідальність у формі штрафної фінансової санкції, яка визначена статтею 123 ПК України, але й додатково застосовується фінансова відповідальність у формі пені, що встановлена статтею 129 ПК України, яка обраховується від граничної дати сплати податкового зобов`язання за відповідний звітний період.
Стаття 123 ПК України визначає відповідальність за вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, і така відповідальність може застосовуватись як за умисне винне діяння у більшому розмірі (пункту 123.2 статті 123 ПК України).
Відповідальність визначена у статті 123 ПК України може застосовуватись із різних підстав:
- 54.3.1 – у випадку неподання платником податку декларації і контролюючий орган визначає самостійно суму податкового зобов`язання такому платнику;
54.3.2 – у випадку заниження суми податкового зобов`язання за результатом перевірки.
У свою чергу «неподання звітності» – це інше податкове правопорушення, яке стосується виключно податкової дисципліни, за вчинення якого застосовується інший вид фінансової відповідальності, визначений статтею 120 ПК України «Неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності», за яке не визначається винність та умисність правопорушення, тобто такий склад правопорушення є формальним.
В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (пункт 86.10 статті 86 ПК України).
Відповідно до пункту 54.3 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо:
54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію;
54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань.
Отже, ПК України надає повноваження контролюючому органу самостійно визначити суму податкових зобов`язань із двох самостійних окремих підстав:
- 54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію;
- 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов`язань.
Відповідач в акті перевірки та у податковому повідомленні-рішенні застосував саме підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, а не підпункт 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України, що вказує на застосування помилкового повноваження контролюючим органом та помилковість обрання підстави для винесення податкового повідомлення-рішення, внаслідок помилкового висновку акту перевірки про «заниження сплати податку», а не про «визначення податку за відповідний період». 
Законодавець також врегулював порядок винесення податкового повідомлення-рішення, диференціювавши правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення у випадку неподання платником декларацій і самостійного визначення контролюючим органом податкових зобов`язань, і у випадку, якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, розділивши їх сполучником «АБО», що вказує на автономність двох правових підстав.
Згідно із пунктом 58.1 статті 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу «АБО» якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Текстуально тлумачення зазначених норм та їх логічно-правовий послідовний зв`язок, вказує на дві окремі правові підстави для винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення:
1) у випадку неподання платником податку декларацій – контролюючий орган «самостійно визначає податкове зобов`язання»;
2) у випадку подання платником податку декларацій – результати перевірки встановлюють факт «заниження суми податкових зобов`язань».
Тобто ПК України, визначає дві окремі правові підстави та умови, за яких контролюючий орган приймає податкове повідомлення-рішення:
- неподання декларацій і самостійне визначення податкового зобов`язання;
- подання декларацій і визначення заниженого податкового зобов`язання.
Тобто, у випадку неподання платником податку декларацій, відсутня обставина «заниження податкового зобов`язання», бо таке зобов`язання не задеклароване платником податку.
Платник податку має право сплатити податкове зобов`язання, без виконання обов`язку подання відповідної декларації, і за результатами перевірки контролюючий орган повинен самостійно визначити податкове зобов`язання із урахуванням сплачених платником податку сум зобов`язань у відповідних звітних періодах, згідно із пунктом 86.10 статті 86 ПК України.
Зазначене узгоджується, як із нормами ПК України, так і Конституцією України, оскільки платник податку має обов`язок сплати податку, а на контролюючий орган покладений обов`язок перевірити повноту та своєчасність сплати, і з підстав, визначених ПК України, самостійно визначити суму податку за результатами перевірки, якщо платник податку не подав декларацію.
Отже, у випадку, якщо платник податку не подав декларацію (не задекларував відповідне податкове зобов`язання за відповідний звітний період), то відсутнє місце заниження суми податкових зобов`язань, оскільки таке зобов`язання не задеклароване.
Суд одночасно зазначає, що стаття 123 ПК України визначає також дві підстави фінансової відповідальності: вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу.
Суд висновує, що фінансова відповідальність як за винне умисне діяння внаслідок визначення контролюючим органом податкових зобов`язань, відповідно до підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України, може застосовуватись до платника на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України, у випадку, якщо актом перевірки встановлене самостійне визначення податкових зобов`язань контролюючим органом на виконання саме підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, внаслідок неподання платником податку декларації, залежно від сплати податкових зобов`язань, що є мірою відповідальності, яка дисциплінує та стимулює платника податку виконувати податковий обов`язок із подання податкових декларацій, одночасно із застосуванням фінансової відповідальності за неподання податкових декларацій, оскільки це є різні склади правопорушень, хоча і виникають внаслідок однієї первинної підстави – неподання податкової звітності платником податку.
У змісті податкового повідомлення-рішення контролюючий орган визначає підставу для фінансової відповідальності саме підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, а не підпункт 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України, що є помилкою кваліфікації складу правопорушення та визначення підстави застосування до позивача фінансової відповідальності, що є істотним порушенням процедури притягнення платника податку до відповідальності.
Відповідно до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 (далі – Порядок №1204):
II. Порядок складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень
1. Контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо:
1) платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявність показників, які підлягають декларуванню відповідно до вимог Кодексу, та наявність чинних (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
2) дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
2. У випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами:
«Р» - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та застосування за наслідками таких перевірок передбачених Кодексом штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових та/або інших зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) та пені (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу) (додатки 2, 3).
Відповідно до Порядку №1204, контролюючий орган визначає суму занижених податкових зобов`язань та штрафної санкції за інші зобов`язання, у випадку самостійного визначення податкових зобов`язань на підставі підпункт 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України.
Доводи контролюючого органу про те, що сплачені суми єдиного податку обраховуються, як сума переплати до моменту визначення відповідачем відповідних сум податкового зобов`язання, суд враховує як належні, проте такі доводи не впливають на правові підстави повноважень контролюючого органу, які визначені підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58, пунктом 86.10 статті 86, статтею 123 ПК України у випадку, коли платник податку не подає звітність і у контролюючого органу виникає обов`язок самостійно визначити платнику податку відповідні податкові зобов`язання, з урахуванням фактично сплачених платником єдиного податку сум із такого зобов`язання.
Суд враховує, що контролюючий орган визначив суму єдиного податку у висновку акту перевірки, як заниження до сплати 161577,84 грн. (у податковому повідомленні-рішенні внаслідок помилки визначена сума 156683,91 грн.) за 2022-2023 роки, проте відповідач не врахував та не дослідив обставини сплати позивачем щоквартально сум єдиного податку у розмірі 172432,00 грн. в порушення пункту 86.10 статті 86 ПК України. 
В акті перевірки мають бути деталізовані обставини податкового правопорушення, зокрема первинні документи, що підтверджують показники, які відображені платником податків у податковій звітності та використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансова, статистична та інша звітність, пов`язана з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладений на контролюючі органи (постанова Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №520/3141/19).
Детальне відображення в акті податкової перевірки змісту виявлених порушень - обов`язкова умова вчинення податковим органом подальших дій щодо притягнення платника до податкової відповідальності, застосування механізмів примусового стягнення податку, а також слугує гарантією дотримання прав платника. Факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності. (постанова Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №420/1878/19).
Неподання позивачем документів під час перевірки, так і податкових декларацій, є невиконанням податкових обов`язків, за які визначені інші види фінансової відповідальності, і у випадку неподання позивачем документів та звітності, то всі ризики щодо визначення розміру податкових зобов`язань із єдиного податку несе такий платник податку, оскільки, відповідно до норм ПК України, такі обставини є правовим наслідком визнання відсутності таких документів у платника податку.
Суд зазначає, що сума визначеного податкового зобов`язання позивачу у змісті акту перевірки 161577,84 грн. за 2022-2023 роки є вірною, та сторонами не оспорюється, проте відповідач неправильно застосував правову підставу для самостійного визначення податкових зобов`язань та не врахував суми єдиного податку сплачених позивачем.
Враховуючи встановлені обставини сплати позивачем єдиного податку у 2022-2023 роках 172432,00 грн. та визначення за результатами перевірки суми єдиного податку 161577,84 грн., то у позивача станом на 01.01.2024 наявне позитивне сальдо, тобто переплата у сумі 10854,16 грн. із єдиного податку.
З урахуванням, того, що контролюючий орган не врахував та не дослідив в акті перевірки сплату позивачем єдиного податку, невірно визначив правову підставу, як для самостійного визначення контролюючим органом податкових зобов`язань, підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, замість підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, що призвело до помилкових висновків акту перевірки, а також помилкової кваліфікації правової підстави для встановлення виду фінансової відповідальності за статтею 123 ПК України, та підстави для винесення податкового повідомлення-рішення, то суд висновує, що такі порушення є очевидно істотними, які впливають на правомірність цього оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Повертаючись до принципів та правил оподаткування платника єдиного податку, що визначені у статті 292 ПК України, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), то визначення платнику єдиного податку суми заниження сплати податку 156683,91 грн. у податковому повідомленні-рішенні та 161577,84 грн. у висновках акту перевірки за 2022-2023 звітні роки, з урахуванням щоквартальної сплати позивачем єдиного податку 172432,00 грн. за 2022-2023 звітні роки, є за своїм фактичним змістом є неправомірним подвійним оподаткуванням господарської діяльності позивача, як платника податку, і неправомірного позбавлення позивача переплати із єдиного податку за результатами перевірки на суму 10854,16 грн. із єдиного податку.
Суд також враховує, що в акті перевірки відсутні доводи щодо неврахування суми сплаченого податку 172432,00 грн. за 2022-2023 звітні роки із відповідним нормативним обґрунтуванням, що свідчить про штучність визначення позивачу «заниження податкових зобов`язань» та необ`єктивність дій контролюючого органу під час перевірки. 
З урахуванням викладеного, суд скасовує податкове повідомлення-рішення від 28.11.2025 №000182702406 форми «Р», як протиправне, у цій частині позовні вимоги задовольняє.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.11.2025 №000182732406 форми «ПС» про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 14700,00 грн. (ненадання відповіді на запити).
Головним управлінням ДПС у Полтавській області на адресу позивача направлені запити для надання пояснень та її документального підтвердження від 24.10.2023 №33487/6/16-31-24-12-08 (лист отриманий позивачем 27.11.2023), від 11.10.2024 №28897/6/16-31-24-12-08 (лист отриманий позивачем 25.10.2024) щодо виплачених доходів відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) за ознакою « 157» - дохiд, виплачений самозайнятiй особi за 2022, 2023 роки відповідно. 
Листи надіслано на податкову адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.
Позивач отримав, в установлений законодавством термін, відповіді контролюючому органу не надані в порушення пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України.
У строки визначені пунктом 73.3 статті 73 ПК України, позивач жодних відповідей чи копій документів не надав.
Суд враховує, що ненадання відповіді на означені запити контролюючого органу стали однією із підстав проведення цієї перевірки відповідно до підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Під час перевірки позивач також не надав жодного документа тобто не виконав свій обов`язок.
Зазначене встановлює недобросовісну поведінку платника податків щодо невиконання податкового обов`язку.
Суд не встановив невідповідність змісту та реквізитів запитів від 24.10.2023 №33487/6/16-31-24-12-08, від 11.10.2024 №28897/6/16-31-24-12-08 вимогам статті 73 ПК України та Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою КМ України від 27 грудня 2010 р. № 1245.
Твердження позивача про те, що за ненадання відповіді на запити настає за іншим складом податкового правопорушення, визначеного пунктом 121.1 статті 121, а не пункту 121.2 статті 121 ПК України, суд визнає помилковим, оскільки пункт 121.2 статті 121 ПК України встановлює спеціальну відповідальність саме ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу.
Запити відповідача від 24.10.2023 №33487/6/16-31-24-12-08, від 11.10.2024 №28897/6/16-31-24-12-08 у своєму змісті містять підстави та посилання на відповідні норми пункту 73.3 статті 73 ПК України, тобто такі листи контролюючого органу є саме запитами, оскільки в їх змісті зазначена відповідача фактична та правова підстава, яка визначена статтею 73 Кодексу і зазначена сама стаття 73 ПК України, як правова підстава для направлення запиту, і як підстава, яка дозволяє платнику податку ідентифікувати лист контролюючого органу саме, як запит надісланий платнику, відповідно до статті 73 ПК України.
Пункт 121.1 статті 121 ПК України визначає відповідальність за ненадання документів на запит під час перевірки або ненадання документів під час перевірки, тобто є іншим складом та видом податкового правопорушення, і саме за таке інше правопорушення застосований відповідачем інший вид штрафу за іншим податковим повідомленням-рішенням від 28.11.2025 №000182752406 у сумі 1020,00 грн., оскільки позивач не надав документи під час проведення перевірки контролюючому органу.
Отже, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та не містять правових підстав.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.11.2025 №000182742406 форми «ПС» про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 680,00 грн. (неподання повідомлення форми 20-ОПП).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у ФОП ОСОБА_1 наявне нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Судом встановлене на підставі акту перевірки, що між ТОВ «СКАЙФОЛ» та ФОП ОСОБА_1 укладений договір оренди нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення площею 85,0 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, позивач використовує об`єкт нерухомого майна для здійснення господарської діяльності, що є об`єктом оподаткування.
Позивач в порушення статті 63 та пункту 8 Порядку №1558 не подав заява про об`єкти оподаткування, через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У заяві за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
У цій частині суд відхиляє доводи позивача, оскільки обставина використання об`єкта нерухомого майна позивачем для здійснення господарської діяльності встановлена, і не заперечується сторонами, що свідчить про порушення правил податкового обліку суб`єктом господарювання (податкової дисципліни), за що встановлена фінансова відповідальність пунктом 117.1 статті 117 ПК України 
Суд вважає правомірним застосування до позивача штрафу у сумі 640,00 грн. за податкове правопорушення, оскільки у позивача наявні два об`єкти нерухомого майна (м. Хорол, вул. Небесної Сотні, буд.50, м. Хорол. вул.1 Травня, 5/37) за основним місцем обліку повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП, у той же час під час перевірки позивач не подав фінансово-господарські та первинні документи щодо здачу в оренду нерухомого майна, оскільки взагалі не надав жодних документів під час перевірки.
Доводи позивача в цій частині суд вважає безпідставними.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.11.2025 №000182752406 форми «ПС» про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1020,00 грн.
Суд встановив, що не заперечується сторонами, що позивач не надав документів під час проведення перевірки, про яку повідомлений належним чином, та обізнаний про необхідність надання документів для проведення перевірки із 10.10.2025 до приміщення контролюючого органу, оскільки вид перевірки невиїзна документальна позапланова.
Суд також враховує, що позивач не надав двічі документи на запити відповідача, що передували проведенню цієї перевірки, та стали однією із підстав для призначення цього контрольного заходу.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Додатково дії контролюючого органу повинні відповідати «належному урядуванні», коли процедура визначення грошових зобов`язань платнику податків буде відбуватись із неухильним дотриманням закону та із превалюванням рішень та інтересів платника податку (доктрина - «in dubio pro tributario», дослівно з латини - «до платника з повагою»).
За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
На підтвердження правомірності формування даних податкового обліку платник податку повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.
Згідно вимог пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85 ПК України).
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.
Подібний висновок щодо обов`язку надання документів під час перевірки викладений у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2025 року у справі №1540/4631/18.
Наведеними нормами законодавства визначене, по-перше, обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів; по-друге, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами; по-третє, якщо якісь документи не надані платником податків під час перевірки (включаючи розгляд заперечень на висновки акту такої перевірки), то таке ненадання ототожнюється з відсутністю таких документів під час перевірки.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо належного проведення податкової перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до податкових обов`язків.
Суд висновує, що поведінка позивача є суперечливою та пов`язана із невиконанням податкового обв`язку надання документів необхідних для проведення перевірки.
Оскільки позивач не надав жодних документів для проведення перевірки, то такі дії правильно кваліфіковані контролюючим органом, як незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень (пункт 121.1 статті 121 ПК України).
Ненадання документів під час проведення перевірки прирівнюється до відсутності таких документів у платника податку, відповідно до норм ПК України, і факт ненадання документів під час проведення перевірки є самостійною підставою для застосування штрафу до платника податку у сумі 1020,00 грн.
Відповідачем складений акт про ненадання документів від 17.10.2025 №1144/16-31-24-06-01/2474815852 під час проведення перевірки.
Позивач у строки визначенні статтею 44, 86 до моменту завершення перевірки та після, а також у строки визначені для подання заперечень на висновки акту перевірки документи не надав.
Суд додатково враховує, що позивач не надав документи і під час адміністративного оскарження відповідно податкового повідомлення-рішення до ДПС України, що на переконання суду, свідчить про наявність у діях позивача податкового правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 121.1 статті 121 ПК України.
Доводи позивача щодо оскарження цього податкового повідомлення-рішення є безпідставними.
Щодо окремих дефектів/недоліків змісту податкового повідомлення-рішення.
На підставі викладених вище мотивів та висновків, суд встановив наявність встановлених відповідачем порушень податкової дисципліни позивачем (неподання повідомлення за формою 20-ОПП, ненадання документів під час проведення перевірки, ненадання відповіді та документів на два запити контролюючого органу, що передували проведенню перевірки).
Також суд зазначає, що штрафні (фінансові) санкції до позивача застосовані в межах строків давності визначених статтею 102 ПК України за правопорушення вчинені позивача в період 2022-2025 років.
З урахуванням того, що строки давності, визначені статтею 102 ПК України, зупинялись на час воєнного стану по 31.07.2023, то очевидною є обставину відсутності пропуску строку контролюючим органом для застосування до платника податку фінансової відповідальності.
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 ПК України, форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо платників податків.
У Єдиному реєстрі податкових повідомлень-рішень контролюючих органів, надісланих (вручених) платникам податків, міститься інформація про:
1) дати складання, надіслання (вручення) та отримання платником податків податкового повідомлення-рішення;
2) дату відкликання або зміни податкового повідомлення-рішення;
3) визначену суму (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та дати настання граничного строку їх сплати;
4) стан узгодження сум, зазначених у пункті 3 цієї частини;
5) строки сплати сум, зазначених у пункті 3 цієї частини;
6) виникнення податкового боргу платника податків, дату та номер податкової вимоги;
7) оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному або судовому порядку.
У Єдиному реєстрі податкових повідомлень-рішень контролюючих органів, надісланих (вручених) платникам податків, може міститися інша інформація.
Як встановлено судом у судовому засіданні та на підставі матеріалів справи, така відсутні у примірнику рішення позивача є опискою контролюючого органу, відповідач до матеріалів справи надав податкове повідомлення-рішення із усіма реквізитами, датою та номером, що дозволяють встановити дійсні обставини та підстави визначення позивачу грошових зобов`язань за відповідним актом перевірки.
Слід зазначити, що і за усталеними підходами Верховного Суду окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, його скасування. Визначальною є можливість встановлення змісту порушення законодавства, допущеного платником податків, та розміру останніх.
Отже, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, на переконання суду, питання юридичної кваліфікації допущеного позивачем податкового правопорушення та ідентифікації такого порушення за відповідним актом перевірки не впливає та не змінює можливості встановлення із змісту рішення визначеного контролюючим органом порушення, конкретного акту перевірки та відповідного висновку, та ідентифікації розрахунку суми визначеного грошового зобов`язання позивачу на підставі висновків акту перевірки.
До того ж сукупність інформації, наведеної в оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях у цій справі, надає можливість платнику податків чітко ідентифікувати зміст допущеного ним порушення податкового законодавства, яке стало підставою для визначення грошового зобов`язання та чітко визначити суму податку або штрафної (фінансової) санкції за таким порушенням.
Подібні висновки ухвалені Верховним Судом у постановах від 03 червня 2021 року у справі №160/8628/19, від 14 січня 2025 року у справі №520/10284/23.
Загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Неістотні недоліки оформлення чи змісту податкового повідомлення-рішення, що тягнуть за собою юридичних наслідків визнання такого рішення протиправним та його скасування, оскільки не змінює суті, форми та змісту порушення допущеного платником, і такий недолік (дефект) рішення не впливає на вірність встановлення складу, змісту та факту податкового правопорушення вчиненого платником.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічну позицію висловлено у постанові КАС ВС від 28 вересня 2022 року у справі №160/2552/21.
Згідно з висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 27.09.2022 у справі №320/1510/20 ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
Суд враховує, що у постанові від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків визначених законом.
Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Суд не застосовує у даному випадку надмірний формалізм щодо дотримання процедури.
Саме кумулятивний (сумарний, сукупний) ефект допущених суб`єктом владних повноважень порушень дозволяє стверджувати, що оскаржуване рішення чи бездіяльність містять ознаки свавільного (недобросовісного) рішення.
Отже, доводи позивача у цій частині є формальними та не змінюють суті допущених порушень податкової дисципліни позивачем визначеного у висновках акті перевірки та у змісті оспорюваних податкових повідомлень-рішень.
З огляду на викладене суд зазначає, що у даному випадку суд застосовує превалювання суті на формою, оскільки формальні недоліки оспорюваного податкового повідомлення-рішення не є істотними, а зміст податкового повідомлення-рішення дозволяє встановити суть, зміст порушення та відповідну суму грошових зобов`язань (штрафу).
Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі “Компанія “Вестберґа таксі Актіеболаґ” та Вуліч проти Швеції”. Суд визначив, що “…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління”.
За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. 
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
У контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги  підлягають задоволенню частково.
Суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182702406 форми «Р».

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Позивачем сплачений судовий збір у сумі 4761,72 грн. розрахований за кожне податкове повідомлення-рішення, як за окрему майнову вимогу із окремими підставами та предметом позову.
За податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182702406 форми «Р» позивачем сплачений судовий збір у сумі 1566,84 грн.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних (майнових) вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (Головного управління ДПС України у Полтавській області) судові витрати у сумі 1566,84 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.11.2025 № 000182702406 форми «Р».
У решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1566,84 грн. (одна тисяча п`ятсот шістдесят шість гривень та 84 копійки).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза