К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року місто Київ

справа № 367/10297/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/8599/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Зеленчука М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Козирської Ганни Борисівни, ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Кухленко Д.С., у справі за заявою  ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визнання місця проживання дітей з батьком,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визнання місця проживання дітей з батьком.
У лютому 2026 року  ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 без згоди батька ОСОБА_2 до набрання судового рішення законної сили; заборони ОСОБА_1 , а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , до набрання судового рішення законної сили.
Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач вказує, що 17 квітня 2010 року відділом реєстрації Ясамальського району міста Баку, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ).
Від даного шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2021 року по справі №367/3712/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Однак, після розірвання шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З серпня 2025 відповідачка, ОСОБА_1 перестала приділяти увагу дітям, жодної участі у вихованні та утриманні дітей не бере, не цікавиться ними, нічим не допомагає, в тому числі матеріально.
Отже, на сьогодні, саме позивач приймає активну участь у житті та вихованні неповнолітніх дітей, дбає про їхній стан здоров`я, також про їхній нормальний розвиток, необхідний для дітей такого віку, вирішує всі питання щодо влаштування дітей у навчальні заклади.
18 серпня 2025 року від своїх дітей, які зробили скріншот з телефону матері, позивачу стало відомо що відповідачка разом з дітьми готується виїхати до Варшави з метою ухилення від виконання рішення суду.
Зазначив, що на момент розгляду даної справи, 13.01.2026 року рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №5/4, затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей разом із батьком ОСОБА_2 .
Крім того, позивачу стало відомо, що відповідачкою вже вчинялися дії, спрямовані на виготовлення та отримання закордонних паспортів для малолітніх дітей. За таких обставин існує реальна загроза ініціювання нею процедури анулювання наявних у батька документів дітей та виготовлення нових документів, що створює передумови для вивезення дітей за межі України без згоди та відома батька. З огляду на офіційний висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей разом із батьком, існує обґрунтований ризик вчинення відповідачкою дій, спрямованих на зміну фактичного місця перебування дітей, у тому числі шляхом оформлення нових документів та анулювання діючих паспортів для виїзду за межі України, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення або фактичної неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2026 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено частково.
Обмежено право виїзду за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 без згоди батька ОСОБА_2 до набрання судового рішення законної сили.
В іншій частині заяви - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, з апеляційною скаргою звернулася представник ОСОБА_1 - адвокат Козирська Г.Б., в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що з урахуванням збройної агресії рф на території України та масованих обстрілів, оскаржувана ухвала грубо порушує права дітей на життя, безпеку та соціальний розвиток.
Вказує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Також, вказує, що позивачем не доведено, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Вважає, що суд першої інстанції поставив інтереси батька вище за інтереси дітей, що є незаконним.
З апеляційною скаргою також звернувся позивач ОСОБА_2 , в якій просить скасувати ухвалу суду в частині незадоволених вимог заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що висновки викладені в ухвалі щодо вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей, не відповідають обставинам справи, що свідчить про необгрунтованість відмови в цій частині.
Зазначає, що судом не враховано тієї обставини, що відповідачкою вже вчиняються дії, спрямовані на унулювання, виготовлення та отримання закордонних паспортів для малолітніх дітей, що створює передумови для вивезення дітей за межі України без згоди позивача та відома. Відповідачка подала заяву до Державної міграційної служби України на анулювання закордонних паспортів та виготовлення нових. Вказані дії відповідачки мають не гіпотетичний, а реальний характер і безпосередньо спрямований на зміну фактичного місця перебування дітей, що може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення. 
Крім того, зазначає, що тривалий розгляд справи без можливості спілкування дітей з батьком може призвести до втрати емоційного контакту, погіршення психоемоційного характеру відносин між батьком та дітьми.
Заходи забезпечення позову, спрямовані на заборону відповідачці, а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей, мають на меті збереження існуючого стану речей та недопущення вчинення дій, які можуть істотно ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення. Такі заходи є превентивними, співмірними заявленим позовним вимогам та спрямованими виключно на захист найкращих інтересів дітей до вирішення спору по суті.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козирської Г.Б. залишити без задоволення, а ухвалу - без змін, посилаючись на те, що ухвала суду в частині забезпечення позову ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - Козирська Г.Б. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , посилаючись те, що доводи не грунтуються на вимогах закону.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представники - ОСОБА_11 , ОСОБА_12. просили задовольнити апеляційну скаргу сторони позивача.
ОСОБА_1 та її представник - Козирська Г.Б. просили задовольнити їх апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний заявником вид забезпечення позову у вигляді обмеження права виїзду за межі України дітей без згоди батька - позивача у справі до набрання судовим рішенням законної сили, є співмірним із предметом спору та не створить ризик для життя дітей, оскільки останні проживають разом з батьком. Оскільки батько дітей є громадянином іншої держави, а тому на нього не розповсюджується військовий обов`язок, та, як наслідок, останній може безперешкодно виїжджати та в`їжджати в Україну. Таким чином, в разі початку активних бойових дій на території проживання дітей, саме батько буде поруч та зможе забезпечити дітям безпечний виїзд за кордон. 
Разом з тим, суд вважав, що підстави для задоволення вимоги заяви щодо заборони відповідачці, а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей, відсутні, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним способом може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Колегія суддів не в повній мірі погодилася з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Коли сім`я руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи забезпечити інтереси дитини, щоб дитина зростала у благополучному середовищі, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення зростання дитини у найсприятливішому середовищі.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.
Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіка побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.
Як зазначав Європейський суд з прав людини, національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам. Зволікання у цьому, з урахуванням обставин справи, може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Mamchurv. Ukraine (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року).
Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Щодо забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України малолітніх дітей без згоди батька
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду 14 лютого 2022 року у справі
№ 754/7569/21 (провадження № 61-15886сво21) зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.
В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.
У постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.
Аналізуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітніх дітей без згоди батька до набрання судового рішення законної сили, тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Козирської Г.Б. підлягає задоволенню.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей слід відмовити, оскільки не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним способом може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Та обставина, що матір дітей звернулася за отриманням паспортів для виїзду за межі України не є підставою для забезпечення позову про визначення місця проживання дитини шляхом заборони відповідачу, а також будь-яким особам, які діють за її дорученням або в її інтересах, вчиняти дії, спрямовані на оформлення, отримання, анулювання або використання документів, що дають право на виїзд за межі України малолітніх дітей.
Доводи апеляційної скарги позивача вказаного висновку суду першої інстанції не спростовують, а лише свідчать про незгоду сторони позивача із ухвалою суду в частині незадоволених вимог заяви про забезпечення позову, що не може бути підставою для скасування судового рішення в означеній частині.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 ; задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Козирської Г.Б.; скасування ухвали суду від 16 лютого 2026 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козирської Ганни Борисівни - задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні заяви   ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: