Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року Справа№200/3661/24 

Донецький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Аляб`єва І.Г., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) звернувся через систему “Електронний суд” до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 18.01.2023 включено; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час розрахунку при звільнені за період з 12.10.2019 по 18.01.2023 включено у сумі 824802,06 грн. 
В обґрунтування зазначено, що позивач у період з 19.11.2016 по 11.10.2019 проходив військову службу. На виконання рішення суду по справі №200/4532/22 «26.12.2023» здійснена виплата компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2017 - 2019 роки у загальній сумі 15093,84 грн. На виконання рішення суду по справі №200/4531/22 «06.05.2024» здійснена виплата індексації у розмірі 132850,59 грн. Вважає наявним право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посиланням на вимоги ст.117 КЗпП України.
Щодо сплати судового збору позивачем повідомлено про звільнення в силу вимог п.13 ст.5 Закону України "Про судовий збір".
11.06.2024 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 08.08.2024, яке залишив без змін Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 10.04.2025 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність до Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 12.10.2019 – 06.05.2024 у сумі 70 087 (сімдесят тисяч вісімдесят сім) грн 74 коп. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 19.11.2025 касаційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2025 року скасовано. Направлено справу №200/3661/24 на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №200/3661/24 передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Аляб`єва І.Г.
Ухвалою суду від 15.12.2025 прийнято адміністративну справу №200/3661/24 до провадження судді Аляб`єва І.Г. вирішено, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду у строк до 31.12.2025 року: довідку-розрахунок сум, виплата яких здійснена при звільненні, в т.ч. докази перерахування коштів на рахунок; довідку про нараховану/виплачену суму індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду по справі №200/4531/22 (в т.ч. зазначити щомісячні суми); докази виплати сум індексації, виплата яких здійснена на виконання рішення суду по справі №200/4531/22; довідку про нараховану/виплачену суму компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2017 - 2019 роки, здійснену на виконання рішення суду по справі №200/4532/22; докази виплати сум компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2017 - 2019 роки, здійснену на виконання рішення суду по справі №200/4532/22.
Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов у якому вказав, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Відповідач вважає, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. У задоволенні позову просив відмовити.
За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.
Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 .
ОСОБА_1 з 19.11.2016 по 11.10.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Звільнений згідно наказу командира Військово частини НОМЕР_1 від 11.10.2019 №296.
Згідно з карткою особового рахунку працівника за 2019 рік при звільненні позивачу вплачено 12164,81 грн.
10.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом щодо виплати індексації за період проходження військової служби, а також із позовом щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4532/22 від 23.01.2023 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4531/22 від 29.03.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.11.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 11 жовтня 2019 року - березень 2018 року, з урахуванням правових висновків суду. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4531/22 від 30.11.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4017,87 грн. в місяць у загальній сумі 77 765,22 грн. за період з 01.03.2018 року по 11.10.2019 року включно, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
26.12.2023 на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 15093,84 грн, призначення платежу – «компенсація згідно рішення суду №200/4532/22 від 23.01.2023».
06.05.2024 на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 76320,60 грн та 56529,99 грн, призначення платежу – «заробітна плата згідно рішення суду».
Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 01.08.2019 по 30.09.2019 від 17.06.2024 №785, що надана на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2024, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 358,87 грн. При здійсненні розрахунків, позивачем помилково визначено середньоденне грошове забезпечення на рівні 738,04 грн ((29945,63 грн + 15074,66 грн)/61), оскільки не враховано, що ці суми нараховані не за 61 день, а за 72 календарні дні військової служби, про що свідчить картка особового рахунку працівника за 2019 рік. 
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19.07.2022.
Таким чином, приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України законодавець обмежив виплату середнього заробітку 6 місяцями.
Наведена правова позиція узгоджується із висновком судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Отже, період затримки розрахунку у цій справі починається з 18.10.2020 (наступний день після звільнення зі служби).
За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
При цьому, період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Отже, період з 12.10.2019 по 18.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.
При цьому, період з 19.07.2022 по 06.05.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Судом встановлено, що при звільненні позивача відповідачем не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та суму індексації грошового забезпечення. Загальна сума виплат на виконання рішень суду по справам №200/4532/22 та №200/4531/22 складає 147944,43 грн, в т.ч. 15093,84 грн - виплата 26.12.2023, 132850,59 – виплата 06.05.2024.
Таким чином, відповідачем було порушено вимогист.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а саме в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
Оскільки відповідачем у справі не було здійснено повного розрахунку із позивачем у визначеніст.116 КЗпП України строки з вини останнього, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зіст.117 КЗпП України.
Верховний Суд у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 зауважив, що належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022.
Також, Верховний Суд у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 зазначив, що належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 дійшла висновку про наявність підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 06.12. 2024 у справі № 440/6856/22 та сформулював висновок, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
При цьому, у справі № 489/6074/23 розрахунки середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку здійснювались із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Так, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100(далі по тексту Порядок №100).
до пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 01.08.2019 по 30.09.2019 від 17.06.2024 №785, що надана на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2024, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 358,87 грн. При здійсненні розрахунків, позивачем помилково визначено середньоденне грошове забезпечення на рівні 738,04 грн ((29945,63 грн + 15074,66 грн)/61), оскільки не враховано, що ці суми нараховані не за 61 день, а за 72 календарні дні військової служби, про що свідчить картка особового рахунку працівника за 2019 рік. 
Таким чином, за період затримки розрахунку з 12.10.2019 по 18.07.2022 (1011 днів) та з 19.07.2022 по 06.05.2024 (186 днів) середній заробіток склав 429567,39 грн (1197 дні х 358,87 грн).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 вважала справедливим підходом розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку враховуючи відсоткове співвідношенні суми заборгованості від загального розміру належних при звільненні виплат та зменшення відшкодування до суми, співмірної з порушенням.
Так, суд ураховує, що при звільнені позивачу виплачено 12164,81 грн (що підтверджується даними з картки особового рахунку працівника за 2019 рік), сума виплати за рішенням суду складає 147944,43 грн, отже загальна сума належних при звільненні позивача виплат становить 160109,24 грн (12164,81 + 147944,43).
Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні у розмірі 147944,43 грн, у процентному виразі дорівнює 92,40% від 160109,24 грн.
Отже, ураховуючи, що середній заробіток за 1197 дні (1011+186) затримки виплати грошового забезпечення склав 429567,39 грн, з урахуванням принципу співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 396919,27 грн (92,40% від 429567,39 грн).
Проте, суд ураховує, що розрахована сума значно перевищує як суму виплати при звільненні, так і належну суму при звільненні.
Суд зазначає, що позивач був звільнений з військової служби 11.10.2019, при цьому до суду щодо перерахунку грошового забезпечення, в межах справи №200/4531/22, звернувся лише в жовтні 2022 року, майже через 3 роки з дня звільнення.
Суд вважає, що в даному випадку, у зв`язку із зволіканням позивача щодо вирішення спору про виплату грошового забезпечення у належному розмірі, на відповідача не може в повній мірі покладатися відповідальність.
На підставі викладеного вище, суд, з урахуванням принципу справедливості, вважає, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні має становити 147944,43 грн, що дорівнює 100% сумі невиплаченого грошового забезпечення при звільненні.
Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 06.05.2024 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 06.05.2024 у розмірі 147944,43 грн.
Також суд зобов`язує відповідача здійснити виплату з урахуванням пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, оскільки відповідно до положень вказаного Порядку грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, виплачується військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Українив становлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно дост.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 06.05.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 06.05.2024 у розмірі 147944,43 грн. із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено і підписано 01.05.2026 року. 

Суддя І.Г. Аляб`єв