ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.06.2025	Справа № 910/14429/24	
Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (вул. Погранична, 159,м. Миколаїв, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, 54003)
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівєріна" (вул. Дегтярівська, 25А, оф."Н", м. Київ, 04119)
про стягнення 25 900 000,00 грн.

представники сторін: 
від позивача: не з`явився.
від відповідача: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівєріна" про стягнення 25 900 000,00 грн. боргу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82БВ/81 від 26.12.2014 року в частині своєчасної оплати переданих за договором цінних паперів (облігацій підприємства відсоткових іменних), внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14429/24, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.01.2025 року, а також зобов`язано позивача надати додаткові докази, що мають значення для розгляду справи, а саме: належним чином засвідчені копії договору доручення № 81Б від 26.12.2014 року, копії всіх додаткових угод до Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82БВ/81 від 26.12.2014 року та рішення наглядової ради АТ "Миколаївгаз", оформленого протоколом № 27/02-2023 від 27.02.2023 року. 
Судом доведено до відома, що через систему "Електронний суд" 09.12.2024 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 29.11.2024 року подано заяву б/н від 09.12.2024 року про долучення доказів, а саме копій договору доручення № 81Б від 26.12.2014 року, додаткових угод до Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82БВ/81 від 26.12.2014 року, рішення наглядової ради АТ "Миколаївгаз", оформленого протоколом № 27/02-2023 від 27.02.2023 року. Заява судом задоволена, документи до матеріалів справи долучені.
У підготовчому засіданні 15.01.2025 року протокольною ухвалою оголошено перерву до 19.02.2025 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, а також зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, закрито підготовче провадження у справі №910/14429/24 та призначена справа до судового розгляду по суті на 19.03.2025 року.
Судом встановлено, що через систему «Електронний суд» 13.03.2025 року від представника позивача надійшло клопотання б/н від 13.03.2025 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника АТ «Миколаївгаз» в судове засідання 19.03.2025 року. Клопотання судом долучене до матеріалів справи.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.03.2025 року за клопотанням представника позивача та у зв`язку з нез`явленням представника відповідача судом протокольною ухвалою оголошено перерву до 30.04.2025 року.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті 30.04.2025 року для надання представнику позивача часу для встановлення факту відсутності оплати, протокольною ухвалою оголошено перерву до 28.05.2025 року.
Судом повідомлено, що через систему "Електронний суд" 23.05.2024 року від представника позивача - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" надійшла заява б/н від 23.05.2024 року про проведення судового засідання 28.05.2024 у справі № 910/14429/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а також 27.05.2025 року - додаткові пояснення у справі б/н від 27.05.2025 року, в яких позивач повідомляє про отримання від АТ «Банк «Кліринговий дім» відповіді на адвокатський запит від 06.05.2025 року щодо надання інформації про перерахування коштів на рахунок АТ "Миколаївгаз" ТОВ "СІВЄРІНА" на виконання умов Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82БВ/81 від 26.12.2014 року, в якій зазначено про відмову у наданні витребуваної інформації з посиланням на ст.ст. 134, 136 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" та ст.ст. 60, 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно яких адвокат не є суб`єктом отримання інформації, що становить банківську таємницю та професійну таємницю, якою володіє професійний учасник ринків капіталу. Документи судом долучені до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 заяву представника позивача задоволено та постановлено проводити призначене на 28.05.2025 судове засідання з розгляду справи № 910/14429/24 по суті в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" за посиланням (https://vkz.court.gov.ua).
Також Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2025 року витребувано від Акціонерного товариства "Банк "Кліринговий дім" інформацію щодо здійснення/нездійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "СІВЄРІНА" (код ЄДРПОУ 34350594) перерахування коштів на банківський рахунок продавця - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (код ЄДРПОУ 05410263) на виконання умов Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82БВ/81 від 26.12.2014 року та, відповідно, відкладено судове засідання з розгляду справи по суті до 25.06.2025 року.
Судом встановлено, що до початку судового засідання через канцелярію суду 24.06.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2025 року від АТ «Банк «Кліринговий дім» листом № 02-04/2605 від 18.06.2025 року надійшла відповідь щодо відсутності інформації про здійснення розрахунків за Договором купівлі - продажу цінних паперів, а також через систему "Електронний суд" 20.06.2025 року від представника позивача надійшла заява б/н від 19.06.2024 року про проведення судового засідання 25.06.2025 року у справі № 910/14429/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Документи судом долучені до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 року заяву представника позивача задоволено та постановлено проводити призначене на 25.06.2025 року судове засідання з розгляду справи № 910/14429/24 по суті в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" за посиланням (https://vkz.court.gov.ua).
Будь-яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від позивача справи станом на час проведення судового засідання з розгляду справи по суті 25.06.2025 року до суду не надходило.
Представник позивача з`явився в судове засідання з розгляду справи по суті 30.04.2025 року та в судовому засіданні 28.05.2025 року брав участь в режимі відеоконференції, представник відповідача в судові засідання не з`явився.
У судові засідання з розгляду справи по суті 19.03.2025 року та 25.06.2025 року представники сторін не з`явились.
Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" від 29.06.2023 року, який набрав чинності 21.07.2023 року та введений в дію 18.10.2023 року, внесено зміни до ряду статей ГПК України.
Так, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.
Тобто, товариство з обмеженою відповідальністю як юридична особа, а також адвокат, в разі представлення інтересів цього товариства, згідно з наведеними приписами цього Кодексу, зобов`язані зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) в обов`язковому порядку.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Позивач про дату, час і місце проведення судових засідань 19.03.2025 року та 25.06.2025 року відповідно до норм ст. 6 ГПК України повідомлений належним чином в електронному кабінеті шляхом надсилання копій ухвал суду від 19.02.2025 року про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті та від 28.05.2025 року про вікладення судового засідання, факт отримання яких 14.03.2026 року та 18.06.2025 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронних листів до електронного кабінету учасника справи.
Про поважні причини неявки в судове засідання 25.06.2025 року представника позивача суд не повідомлений.
Згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
При цьому судом згідно бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено відсутність у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівєріна» як на час відкриття провадження у справі №910/14429/24, так і на час розгляду справи по суті 25.06.2025 року зареєстрованого електронного кабінету, у зв`язку з чим з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, а також про призначення розгляду справи по суті на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвали суду про відкриття провадження у справі №910/14429/24 від 29.11.2024 року, від 19.02.2025 року про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті, а також від 28.05.2025 року про відкладення розгляду справи по суті були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: вул. Дегтярівська, 25А, оф."Н", м. Київ, 04119, що відповідає даним щодо відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також на адресу, зазначену в спірному Договорі купівлі - продажу цінних паперів: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 6.
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як встановлено судом, копії ухвал суду від 29.11.2024 року, від 19.02.2025 року та від 28.05.2025 року, які направлялась на адресу місцезнаходження відповідача та адресу, зазначену в спірному Договорі, повернулись до суду 30.12.2024 року, 04.04.2025 року, 20.06.2025 року відповідно неврученими адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».
Інші поштові та/або електронні адреси, за якими можна встановити місцезнаходження відповідача, матеріали справи не містять та суду невідомі.
Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).
Окрім того, згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.
Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач, з урахуванням направлення досудової вимоги (претензії) про стягнення заборгованості, не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у справі № 910/14429/24 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
В той же час суд звертає увагу, що за змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуте поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
З огляду на вищевикладене, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд справи судом.
Про поважні причини неявки в судові засідання представника відповідача суд не повідомлено.
Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалах від 29.11.2024 року та 15.01.2025 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.
Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи по суті 25.06.2025 року до суду також не надходило.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Наразі, від відповідача станом на час розгляду справи по суті 25.06.2025 року до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.
Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на вищевикладене, оскільки сторони не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, позивачем та відповідачем не забезпечено явку преставників в судове засідання 25.06.2025 року та відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, та за відсутності відповідних клопотань про відкладення розгляду справи на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи в судовому засіданні 25.06.2025 року виключно за наявними матеріалами за відсутності представників сторін.
У судових засіданнях з розгляду справи по суті 30.04.2025 року та 28.05.2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі -Господарський кодекс України, чинний на час спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом за матеріалами справи, 26 грудня 2014 року Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз, позивач у справі, продавець за договором), від імені та за рахунок якого на підставі Договору доручення №81БД від 26.12.2014 року діє Публічне акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім»/АТ «Банк «Кліринговий Дім», повірений за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівєріна» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №82БВ/81 (далі - Договір), згідно п.п. 1.1.1. та 1.1.2. п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язується забезпечити прийом та оплатити наступні цінні папери (далі - ЦП): 
облігації підприємств відсоткові іменні, бездокументарні, емітент: ПАТ «Газтек» (код ЄДРПОУ 31815603), серії «А» код ISIN UA4000177174 номінальною вартістю одного ЦП 1000,00 грн., загальною кількістю ЦП 7900 штук, загальною вартістю пакету ЦП 7 900 000,00 грн. (п.п. 1.1.1.);
облігації підприємств відсоткові іменні, бездокументарні, емітент: ПАТ «Газтек» (код ЄДРПОУ 31815603), серії «В» код ISIN UA4000188189 номінальною вартістю одного ЦП 1 000,00 грн., загальною кількістю ЦП 18 000 штук, загальною вартістю пакету ЦП 18 000 000,00 грн. (п.п. 1.1.2.).
Розділами 2 - 9 Договору сторони узгодили порядок передачі прав на цінні папери та розрахунків, права та обов`язки сторін, гарантії та підтвердження сторін, відповідальність сторін, звільнення від відповідальності, врегулювання спорів, строк дії та умови припинення договору та заключні положення тощо.
Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
Як визначено п. 8.1 Договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. Дія цього Договору може бути припинена достроково шляхом його повного виконання.
Згідно п.8.2 Договору цей Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, а також - у інших випадках, передбачених цим Договором та чинним законодавством.
Також сторонами були укладені Додаткові договори до Договору купівлі-продажу цінних паперів №82БВ/81 від 26.12.2014 року, а саме № 1Д/82 від 28.04.2015 року, № 2Д/82 від 24.12.2015 року, № 3Д/82 від 20.12.2016 року, № 4Д/82 від 28.12.2017 року, № 5Д/82 від 12.12.2018 року, № 6Д/82 від 26.12.2019 року, № 7Д/82 від 23.12.2020 року, № 8Д/82 від 28.12.2021 року, якими вносились зміни до умов п. 2.2 Договору щодо строків внесення оплати покупцем.
Вказаний Договір та Додаткові договори до нього підписані представниками покупця, повіреного і продавця та скріплені печатками сторін.
Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу цінних паперів, який підпадає під правове регулювання норм § 1 глави 54 Цивільного кодексу України та глави 14 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Господарський кодекс України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 ЦК України).
До договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина 4 статті 656 ЦК України). 
Відповідно до частини 1 статті 194 ЦК України цінний папір як об`єкт цивільних прав, форма існування якого встановлюється законом, посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі іншим особам прав на цінний папір та прав за цінним папером або обмеження такої можливості у випадках та порядку, передбачених законом.
Згідно ч. 2 ст. 195 ЦК України однією з груп цінних паперів в цивільному обороті в Україні можуть бути боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.
У відповідності до визначень статті 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, який регулює відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку, боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання. До боргових цінних паперів відносяться: а) облігації підприємств; б) державні облігації України; в) облігації місцевих позик; г) казначейські зобов`язання України; ґ) ощадні (депозитні) сертифікати; д) векселі; е) облігації міжнародних фінансових організацій; є) облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Згідно статті 1 Закону України «Про депозитарну систему України» реєстр власників іменних цінних паперів - перелік власників іменних цінних паперів, складений відповідно до вимог законодавства Центральним депозитарієм або, у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України на певну дату із зазначенням кількості іменних цінних паперів, належних зазначеним власникам на праві власності, номінальної вартості і виду таких цінних паперів та іншої інформації, визначеної Комісією; депонент - власник цінних паперів, співвласники цінних паперів, нотаріус, на депозит якого внесено цінні папери, яким рахунок у цінних паперах відкривається депозитарною установою на підставі відповідного договору про обслуговування рахунка в цінних паперах та/або договору депозитарного обліку цінних паперів на рахунку умовного зберігання в цінних паперах (рахунка ескроу в цінних паперах), а також депозитарна установа, яка відкриває собі рахунок у цінних паперах на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи. 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про депозитарну систему України» система депозитарного обліку цінних паперів (далі - система депозитарного обліку) - сукупність інформації, записів про емісійні цінні папери (вид із зазначенням типу, номінальна вартість і кількість, реєстр кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів), обмеження обігу тощо) на рахунках у цінних паперах власників таких рахунків; інформації про емітентів; про власників цінних паперів, які мають права за цінними паперами та права на цінні папери; про обмеження прав на цінні папери та прав за цінними паперами; про осіб, уповноважених власниками цінних паперів (управителів, заставодержателів, інших осіб, наділених відповідними правами щодо цінних паперів); про номінальних утримувачів; інші дані, що дають змогу ідентифікувати емісійні цінні папери і зазначених осіб; інша передбачена законодавством інформація.
Набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку. У системі депозитарного обліку реєструються обмеження прав на цінні папери. У системі депозитарного обліку можуть реєструватися обмеження прав за цінними паперами у випадках та в порядку, встановлених Комісією.
Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. (ст. 664 ЦК України).
Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 689 ЦК України).
Так, згідно п. 2.3 Договору продавець зобов`язаний не пізніше 30 грудня 2014 року ініціювати операцію переказу прав на ЦП шляхом надання необхідних документів Депозитарній установі - АБ «Кліринговий Дім», депозитарний код рахунку депозитарної установи 300384, для переказу прав на ЦП на рахунок Покупця у цінних паперах № НОМЕР_1 в Депозитарній установі - АБ «Кліринговий Дім», депозитарний код рахунку депозитарної установи 300384, з дотриманням вимог чинного законодавства. Покупець зобов`язаний у той же строк надати своїй Депозитарній установі розпорядження про зарахування прав на ЦП на свій рахунок у цінних паперах.
Згідно п. 2.5. Договору права на продані за цим Договором ЦП переходять до покупця з моменту зарахування прав на ЦП на рахунок у цінних паперах покупця, зазначений у п. 2.3. Договору.
За умовами п. 2.6 Договору документом, який підтверджує факт здійснення переходу прав на ЦП на ім`я покупця, є виписка з рахунку у цінних паперах покупця, зазначеного у п.2.3 цього Договору.
Частиною 1 статі 8 Закону України «Про депозитарну систему України» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.
Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.
В подальшому частину 1 статті 8 доповнено абзацом третім згідно із Законом № 2418-VIII від 15.05.2018 року, згідно з якою документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів, які обліковуються на рахунку номінального утримувача, є документ, який згідно із законодавством держави реєстрації номінального утримувача або клієнта номінального утримувача підтверджує право власності на цінні папери та видається номінальним утримувачем або клієнтом номінального утримувача (залежно від місця обліку прав на цінні папери) на вимогу власника цінних паперів на підставі відповідного договору.
Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про депозитарну систему України» депозитарною установою є юридична особа, що утворюється та функціонує у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю і яка в установленому порядку отримала ліцензію на провадження депозитарної діяльності депозитарної установи.
Як встановлено судом за матеріалами справи, повіреним у спірному Договорі та депозитарною установою є Акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім» (код ЄДРПОУ 21665382), який здійснює професійну депозитарну діяльність на ринку цінних паперів у відповідності до ліцензії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на провадження професійної діяльності на фондовому ринку серії АЕ №263457 від 01.10.2013 року, строк дії - необмежений, а також діяв під час укладення спірного Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82Б/81 від 26.12.2014 року на підставі ліцензії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - діяльності з торгівлі цінними паперами серії АЕ №185077 від 19.10.2012 року, з 21.10.2012 року строк дії - необмежений, та відповідно до укладеного з позивачем 26.12.2014 року Договору доручення № 81БД, згідно якого довіритель доручає, а повірений зобов`язується від імені та за рахунок довірителя за винагороду укласти на позабіржовому ринку договір на продаж цінних паперів.
Матеріалами справи підтверджується, а саме випискою депозитарної установи АБ «Кліринговий дім» про операції з цінними паперами за період 30.12.2014 року, що у відповідності до розпоряджень депонента - ПАТ «Миколаївгаз» №№ 1, 2 від 30.12.2014 року було здійснено перерахування на депозитарний рахунок у ЦП контрагента ТОВ «Сівєріна» НОМЕР_1 прав на цінні папери - облігації ПАТ «Газтек» іменні процентні Серії А в кількості 7900 штук та іменні процентні Серії В в кількості 18000 штук.
Згідно постанови Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №917/136/20, відповідно до вимог спеціального закону, що визначає порядок реєстрації та підтвердження прав на емісійні цінні папери та прав за ними, належним та допустимим доказом на підтвердження наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами у особи покупця таких акцій в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України є виписка з рахунка в цінних паперах такої особи, яка видається її депозитарною установою.
При цьому Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 року у справі № 917/140/20 зазначив, що реалізація права власності на набуті цінні папери можлива після належного їх оформлення - видачі особі сертифіката (при документарній формі випуску) або зарахування цінних паперів на рахунок особи та отримання нею виписки з рахунку у цінних паперах (при бездокументарній формі випуску).
Відтак, враховуючи умови вищевказаного Договору купівлі-продажу цінних паперів від 26.12.2014 року та положення наведених вище Законів, відповідач набув право власності на Цінні папери в момент зарахування їх на його рахунок в цінних паперах, відкритий у Депозитарній установі АБ «Кліринговий дім».
Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з передачі покупцю прав на цінні папери, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є виписка з рахунку в цінних паперах.
Доказів пред`явлення претензій щодо кількості та термінів зарахування прав на цінні папери у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій щодо такої невідповідності від відповідача до суду не надходило.
Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівєріна" відсутні.
За таких обставин суд доходить висновку, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору позивачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі прав на цінні папери відповідачу - ТОВ «Сівєріна», а відповідачем, у свою чергу, прийнято права на цінні папери без будь - яких зауважень.
Факт передачі позивачем прав на цінні папери належним чином підтверджено матеріалами справи та відповідачем не заперечується.
Згідно частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
За умовами п. 2.1 Договору загальна вартість цінних паперів за цим Договором складає 25 900 000,00 грн.(далі - ціна договору).
У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно п. 2.2 Договору (в редакції Додаткового договору № 8Д/82 від 28.12.2021 року) покупець зобов`язаний не пізніше 31 грудня 2022 року перерахувати Ціну Договору, що вказана в п. 2.1. на банківський рахунок продавця № НОМЕР_2 в АБ «Кліринговий Дім» в м. Києві, код банку 300647. Зазначене зобов`язання вважається виконаним у момент зарахування банком продавця на банківський рахунок продавця, зазначений у цьому Договорі, Ціни Договору у повному обсязі.
Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати переданих за Договором прав на цінні папери матеріали справи не містять.
Окрім цього, відповідач звертався до позивача з пропозицією до Договору (вих. № 14/02/23-10 від 14.02.2023 року) щодо продовження строків розрахунків за Договором до 31 грудня 2023 року включно у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, з метою мінімізації негативного впливу наслідків військової агресії російської федерації проти України та через складне економічне становище ТОВ «Сівєріна». У разі прийняття пропозиції відповідач просив передати письмову відповідь повіреному - АБ «Кліринговий Дім», яка буде мати повню юридичну силу.
У відповідь на вказану пропозицію, яка була отримана та зареєстрована позивачем 14.02.2023 року за вх.№ СЛ-2860-54001-0223, останнім на виконання рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», оформленого протоколом № 27/02-2023 від 27.02.2023 року про надання згоди на погодження пропозиції ТОВ «Сівєріна» щодо продовження строку виконання до 31.12.2023 року включно зобов`язань за Договором, було направлено відповідачеві - ТОВ «Сівєріна» та повіреному - АБ «Кліринговий Дім» відповідне повідомлення № 54001-ЛВ-9308-0223 від 28.02.2023 року.
Проте, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії поштового конверту, повідомлення було повернуто не врученим відповідачу 05.07.2023 року за закінченням терміну зберігання. 
Як зазначено позивачем в позовній заяві, умовами Договору визначено граничний строк оплати переданих прав на цінні папери як 31.12.2023 року, у зв`язку з чим суд зазначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Конституційний Суд України в п.3.2 Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011 зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Із наведеними приписами законодавства узгоджується пункт 9.6 Договору, згідно якого всі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей Договір.
При цьому, оскільки сторонами під час погодження продовженого строку виконання зобов`язань з оплати прав на цінні папери згідно Договору не було дотримано умов п. 9.6 останнього та приписів чинного законодавства, суд зазначає про відсутність підстав для визначення граничного строку оплати 31.12.2023 року, як зазначено позивачем, та під час вирішення спору виходить з граничного строку, визначеного в Додатковому договорі № 8Д/82 від 28.12.2021 року до Договору, а саме не пізніше 31 грудня 2022 року.
Отже, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України, умов пунктів 2.1, 2.2 Договору та Додаткового договору № 8Д/82 від 28.12.2021 року, відповідач повинен був оплатити права на цінні папери вартістю 25 900 000,00 грн. у строк до 31.12.2022 року.
Проте, як встановлено судом за матеріалами справи та як зазначає позивач в позовній заяві, відповідачем перерахування ціни Договору на банківський рахунок продавця здійснене не було, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 25 900 000,00 грн. 
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, встановлено судом та відповідачем не заперечувалось, свої зобов`язання щодо сплати позивачу грошових коштів за передані права на цінні папери у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі 25 900 000,00 грн., яку позивач просив стягнути в поданій суду позовній заяві.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Поряд із цим, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу за Договором, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору купівлі - продажу цінних паперів № 82БВ/81 від 26.12.2014 року та Додаткових договорів до нього та/або їх окремих положень суду також не надано.
Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.
В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором на час розгляду даної справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача на підставі наданих позивачем доказів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів повної оплати переданих позивачем прав на цінні папери відповідач суду не надав, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за права на цінні папери за Договором в сумі 25 900 000,00 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI.
Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до підпункту 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Нормами п. 1 ч. 1 ст. 163 ГГПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Таким чином, звернувшись до суду через систему «Електронний суд» з позовом про стягнення 25 900 000,00 грн., тобто з вимогами, що носять майновий характер, позивач з урахуванням їх розміру мав сплатити судовий збір в сумі 310 800,00 грн. (25 900 000,00 грн.*1,55*0,8).
Проте, як встановлено судом за матеріалами справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 357 420,00 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 90 від 11.11.2024 року, тобто враховуючи розмір заявлених позовних вимог надлишок сплати судового збору становить 46 620,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").
Отже, у зв`язку з вищевикладеним, суд зазначає про наявність у позивача права на повернення надлишково сплаченого судового збору в порядку, встановленому чинним законодавством.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівєріна" (вул. Дегтярівська, 25А, оф."Н", м. Київ, 04119, код ЄДРПОУ 34350594) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (вул. Погранична, 159, м. Миколаїв, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, 54003, код ЄДРПОУ 05410263) 25 900 000,00 грн. (двадцять п`ять мільйонів дев`ятсот тисяч грн. 00 коп.) боргу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 310 800,00 грн. (триста десять тисяч вісімсот грн. 00 коп.).
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).
Повний текст рішення складено та підписано 28 квітня 2026 року.

Суддя А.М. Селівон