КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №373/1296/25 Головуючий у І інстанції - Опанасюк І.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/2605/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2025 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

установив:

У травні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до Переяславського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги мотивувало тим, що14 червня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії у електронному виді №00-9815140 на суму 7475 грн.
Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора -10211, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту позичальником, кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу.
Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у сумі 975 грн., порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору. Отже, позичальнику перераховується сума у розмірі 6500 грн.
На виконання умов кредитного договору, 14.06.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн» з відміткою та додатком до нього.
17 грудня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» був укладений договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до п.2.2 договору факторингу 1 перехід від первинного кредитора до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру боржників та є невід`ємною частиною договору.
Таким чином, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу 1 до ТОВ «ФК» ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 28349,75 грн.
02 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №020425-У, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОЛАЙН ФІНАНС» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до п.1.2 договору факторингу 2 перехід прав вимоги заборгованості до боржників від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача відбувається в момент підписання сторонами акту прийому- передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу 2 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25099,75 грн.
Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання, щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі - 25099,75 грн., яка складається з наступного : 7475 грн.- заборгованість по кредиту; 17624,75 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-9815140 від 14.06.2024 у розмірі 25099,75 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 7475 грн., заборгованість за відсотками - 17624,75 грн. Також просило стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.
Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Юніт Капітал» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, щосудом першої інстанції встановлено факт укладення та підписання відповідачем Кредитного договору №00-9815140 від 14.06.2024 року з ТОВ «МАКС КРЕДИТ» за допомогою одноразового ідентифікатора, факт безготівкового зарахування коштів на платіжну картку боржника та успішного проведення платежу, факт здійснення оплати за відступлення прав вимог згідно договорів факторингу та перехід права вимоги за вищезазначеним кредитним договором від Первісного кредитора до Скаржника.
ТОВ «Платежі Онлайн» 14.06.2024 в ролі посередника (не на правах кредитора) перерахувало кошти ТОВ «Макс Кредит» у сумі 6500 грн. на рахунок зазначений відповідачем, який було верифікований Первісним Кредитором у спосіб передбачений Постановою НБУ №107 від 28.07.2020 року «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу». 
Фінансова компанія може користуватись послугами іншої фінансової компанії для здійснення певних операцій, включаючи перерахування коштів фізичній чи юридичній особі. Це дозволяється законодавством України та регулюється договірними відносинами між компаніями, зокрема питання договірних відносин між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Платежі Онлайн» не стосуються предмету даного спору. 
Зазначає, що ТОВ «Платежі Онлайн» є лише оператором платіжної системи та внесений до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, затверджений Національним банком України, та відомості про якого є у відкритому доступі на сайті НБУ - https://bank.gov.ua/ua/payments/payment systems/33cd1e1ab48b524ee094c3955c11ecea. 
Таким чином, відразу після підписання Договору, 14.06.2024 Кредитодавець ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що останній прийняв пропозицію Кредитодавця - ТОВ «Макс Кредит». 
Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується повідомленням від 23.12.2024 з відміткою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» та додатком до нього (Додатки № 7, 8 до позовної заяви). 
Зокрема, проте не виключно, доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним Договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Зауважує, що первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»). 
Отже, всі надані ним документи, що стосуються заборгованості ОСОБА_1 є достатніми та мають взаємний зв`язок і в їх сукупності безперечно підтверджують борг відповідача.
Таким чином, вказує, що розрахунок заборгованості, наданий первісним кредитором в сукупності з повідомленням з відміткою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» про перерахування грошових коштів й додатку до повідомленням про перерахування грошових коштів - підтвердженням перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені в повній мірі.
Просило суд, скасувати рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що14 червня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-9815140.
Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії , а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 6500 грн. 00 коп.; тип кредиту - кредитна лінія ; цільове призначення кредиту- споживчі потреби; строк дії кредитної лінії (строк кредитування) - 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 09.06.2025; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії.
Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 975 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах визначених п. 3.4 цього договору.
Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 1,5 %.
Денна процентна ставка за цим договором у разі використання позичальником права на знижену процентну ставку та комісії у разі її наявності) дорівнює 1,5%.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладення цього договору становить 11985 грн. 72%.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладення цього договору становить 9472 грн. 53%.
Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладення цього договору становить 41405 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладення цього договору становить 40966,25 грн.
Відповідно до п. 2 договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту - 14.06.2024, сума кредиту перераховується кредитодавцем у сумі 6500 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .
Договір містить електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор 10211.
Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №00-9815140 від 14 червня 2024 року Графік платежів (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором ) дата видачі кредиту -14.06.2024; сума кредиту за договором складає 6500 грн.; сума процентів за користування кредитом за період з 14 червня 2024 року по 09 червня 2025 року складає 33491,25 грн.; комісія за користування кредитом - 975 грн.; загальна вартість кредиту - 40966,25 грн.
Додаток до договору містить електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор - 10211.
Паперова копія електронного паспорта споживчого кредиту містить інформацію про контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію. 14 червня 2024 року споживчий паспорт підписаний електронним підписом відповідача - одноразовим ідентифікатором 52125.
Відповідно до довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 , з якою укладено договір №00-9815140 від 14.06.2024 ідентифікований ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Акцепт договору позичальником підписаний одноразовим ідентифікатором - 10211.
Відповідно до інформаційної довідки від 23.12.2024 за №1401/12 ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг, повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішні транзакції, зокрема, транзакція №41838-75159-93944, дата проведення транзакції-14.06.2024, сума транзакції-6500 грн., маска картки клієнта НОМЕР_2 , код авторизації-746537.
Відповідно до додатку до інформаційної довідки від 23.12.2024 за №1401/12 ТОВ «Платежі Онлайн», наданого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» ОСОБА_1 , кредитний договір №00-9815240, дата кредитного договору-14.06.2024, номер трансакції №41838-75159-93944, дата проведення транзакції - 14.06.2024; сума транзакції- 6500 грн.; маска картки клієнта НОМЕР_2 , код авторизації-746537.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «МАКС КРЕДИТ», за договором №00-9815140 від 14.06.2024 позичальника ОСОБА_1 станом на 12.12.2017 сума загальної заборгованості складає 25099,75 грн., сума заборгованості за основним зобов`язанням складає - 6500 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами -17624,75 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 975 грн., штрафні санкції згідно умов договору - 3250 грн. Також у розрахунку зазначено, що сума кредиту складає 7475 грн.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача надав суду копію договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року укладеного між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАС» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ», копію акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року.
Відповідно до платіжної інструкції №342 від 27 грудня 2024 року ТОВ «ФК» ОНЛАЙН ФІНАНС» перерахувало кошти у розмірі 1500000 грн. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» часткової оплати за відступлення прав вимог згідно договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року.
Відповідно до платіжної інструкції №335 від 26 грудня 2024 року ТОВ «ФК» ОНЛАЙН ФІНАНС» перерахувало кошти у розмірі 500000 грн. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» часткової оплати за відступлення прав вимог згідно договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року.
Відповідно до платіжної інструкції №358 від 06 січня 2025 року ТОВ «ФК» ОНЛАЙН ФІНАНС» перерахувало кошти у розмірі 203653,28 грн. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» часткової оплати за відступлення прав вимог згідно договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача надав суду копію договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС»; копію акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року.
Відповідно до платіжної інструкції №415 від 14 квітня 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перерахувало кошти у розмірі 880190,12 грн. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН КРЕДИТ» оплати за право грошової вимоги згідно договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши зібрані докази, встановив, що надані позивачем документи не є тими доказами, які могли б надати суду можливість встановити наявність прострочених зобов`язань відповідача перед позивачем за кредитним договором №00-9815140 від 14 червня 2024 року .
Суд першої інстанції також зауважив, що додана до позовної заяви довідка не може бути прийнята судом, оскільки вона не є первинним документом, вона не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, як визначено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
В силу частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №29.09.2023-100000116 від 29 вересня 2023 року був вчинений в електронній формі.
Відтак, на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частинами 1-12 ст. 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).
Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2024 року відповідач звернувся до первісного кредитора з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим електронним підписом підписав договір кредитної лінії №00-9815140, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже, наведене безумовно свідчить про те, що відповідач ознайомився і погодився з умовами кредитного договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 вказано, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Вимог про визнання кредитного договору №00-9815140від 14 червня 2024 року недійсним (неукладеним) не заявлено, а тому, із врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази, які підтверджують укладеність між відповідачем та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» кредитного договору №00-9815140 від 14 червня 2024 року.
В той же час, отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6500 грн. підтверджується інформаційною довідкою№1401/12 від 23.12.2024 , відповідно до якої ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг, повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішні транзакції, зокрема, транзакція №41838-75159-93944, дата проведення транзакції-14.06.2024, сума транзакції-6500 грн., код авторизації - 746537, маска картки клієнта НОМЕР_2 , що була вказана відповідачем у договорі кредитної лінії №00-9815140,який, поміж іншого, містить детальну інформацію щодо особи позичальника, погодження останньою істотних умов кредитування та уповноваження первісного кредитора здійснити переказ суми кредиту.
Отже, колегія суддів вважає доведеним, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору.
Між тим, за умовами кредитного договору, відповідач зобов`язалася повернути отримані нею грошові кошти у визначений договором строк, однак докази того, що позичальник свої зобов`язання за договором виконала та повернула отримані в борг грошові кошти в матеріалах справи відсутні.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як визначено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
За ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Висновок суду першої інстанції про те, що надана позивачем довідка суми боргу за кредитним договором не може бути належним доказом розміру грошових зобов`язань відповідача, оскільки не є первинним документом та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на таке.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.
При цьому, згідно з п. 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.
Водночас, первісний кредитор, як фінансова установа, не є банком та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. При цьому, відповідач не надала таку виписку по картковому рахунку, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.
Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу та нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору.
В свою чергу, стороною відповідача не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором є помилковим, оскільки ТОВ «Юніт Капітал» надало всі необхідні документи, оформлені належним чином, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, підстав нарахування та розміру відповідної заборгованості за кредитним договором № 00-9815140 від 14 червня 2024 року.
Отже, доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Разом з тим, щодо умови договору №00-9815140 від 14 червня 2024 року про встановлення комісії із наданням послуги, а саме: Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає 975 грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.4. цього Договору (п. 1.6. Договору), то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України, недопускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2024 року у справі №308/628/16-ц (провадження №61-4165св24) вказав на те, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15 (провадження №61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що положення п.1.6.кредитного договору №00-9815140 від 14 червня 2024 року про сплату комісії в розмірі 15% від суми фінансового кредиту за надання кредиту є нікчемним, оскільки спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту.
Отже, не підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача комісія у розмірі 975 грн. за надання кредиту.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №640/14229/15 (провадження №61-16739св20), від 21 квітня 2021 року у справі №677/1535/15 (провадження №61-19356св19), від 15 грудня 2021 року у справі №209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року у справі № 751/4015/15 (провадження №61-8543св20), від 16 вересня 2024 року у справі № 479/191/17 (провадження №61-13762св23).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача непогашеної заборгованості за кредитним договором №00-9815140 від 14 червня 2024 року у розмірі 24124,75 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 6500 грн. та заборгованості за процентами - 17624,75 грн., не врахувавши, що вказана сума боргу по кредиту належним чином обґрунтована і підтверджена у розрахунку, який узгоджуються з іншими письмовими доказами у справі.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково на 96,11% (24124,75х100/25099,75).
З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги, у сумі 5820,42 грн. (2422,40 + 3633,60) х 96,11%) пропорційно до задоволених позовних вимог.
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підставі викладеного, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений час, а також враховуючи, що справа є типовою для категорії спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором, не пов`язана зі необхідністю застосування нових або спірних правових позицій, не вимагала проведення процесуальних дій або подання значної кількості доказів, обсяг матеріалів справи є незначним, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу у загальному розмірі є доведеними та становлять 7000 грн.
Ця сума відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, обсягу матеріалів, необхідних процесуальних дій сторони, при цьому колегія суддів враховує задоволення позовних вимог частково на 85,3%, то з ОСОБА_2 користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6727,70 грн. (7000*96,11/100).
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 00-9815140 від 14 червня 2024 року у розмірі 24124,75 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6500 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 17624,75 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 5820,42 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6727,70 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба