Справа № 175/12799/25
Провадження № 2/175/2496/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України
"27" травня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа - Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації Краматорської міської ради, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, третя особа - Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації Краматорської міської ради, про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/3 частці на підставі розпорядження виконавчого комітету Краматорської міської ради від 09.10.1995 №306р. Після смерті ОСОБА_2 його частку квартири успадкувала дружина - ОСОБА_3 , а після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_1 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину лише щодо 1/3 частки квартири. Разом із тим у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо іншої 1/3 частки квартири, яка належала її матері як співвласнику, позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на вказану частку. Позивач зазначає, що право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.05.1993 року, однак відповідні зміни до реєстраційних даних внесені не були, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості оформити спадкові права та зареєструвати право власності на 1/3 частки спадкового майна, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. 
27.05.2026 року ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області заяву представника позивача про уточнення позовних вимог задоволено, виключено зі складу відповідачів Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради та Чотирнадцяту київську державну нотаріальну контору.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , яке було видане відділом реєстрації актів цивільного стану м. Краматорська від 12.10.1973 року, актовий запис №1425. Батько - ОСОБА_2 , матір – ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Краматорська від 07.08.1993 року, ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис - №888. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_6 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.05.1993 року, виданого на підставі розпорядження від 20.04.1993 року, квартира АДРЕСА_2 , належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , про що внесено запис №4707-П до реєстрової книги.
Згідно з розпорядженням Краматорської міської ради народних депутатів №306р від 09.10.1995 року про внесення змін до свідоцтв про право власності на житло, органу приватизації було доручено включати до свідоцтв членів сімей власників квартир, приватизованих до вересня 1993 року, а бюро технічної інвентаризації доручено здійснити відповідну реєстрацію. На підставі вказаного розпорядження до свідоцтва про право власності на житло від 10.05.1993 року були внесені зміни, відповідно до яких співвласниками квартири АДРЕСА_3 , також визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , право власності на вказану квартиру належало кожному у рівних частках.
З наданої довідки Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації Краматорської міської ради від 29.07.2023 року за №145 вбачається, що станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстровано в КП «БТІ» під реєстр. №4707-П за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.05.1993 року органом приватизації виконкому міськвиконкому за розпорядженням №1496/2 від 20.04.1993 pоку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.04.2017 року, актовий запис №1144.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 , яку у встановленому законом порядку прийняла ОСОБА_3 , що підтверджується договором про поділ спадкового майна від 24.11.2017 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареником О.О., а також свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим на її ім`я. 
В подальшому право приватної власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2017 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності №105085032.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.06.2022 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис №12010.
28.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на підставі якої було відкрито спадкову справу №598/2022, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70167114.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Кравченко О.О. 13.03.2024 року, ОСОБА_1 успадкувала 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2017 року, виданого Першою краматорською державною нотаріальною конторою Донецької області та зареєстрованого в реєстрі за №2-4532.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №369561004 від 13.03.2024 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частку вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2024 року серії 7-73, виданого Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою.
22.04.2025 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на належну їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 .
Постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Кравченко О.О. від 22.04.2025 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, підставою для відмови у видачі свідоцтва стала відсутність державної реєстрації права власності спадкодавиці на вищезазначену квартиру. 
На підставі рішення №79144520, прийнятого Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради 28.05.2025 року, у проведенні реєстраційних дій щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що право власності на вказану квартиру у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за іншою особою у частці “1”, а наявні відомості не дають можливості встановити достовірні дані для проведення державної реєстрації права власності.
Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.
Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_3 , належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.05.1993 року. У подальшому, на підставі розпорядження Краматорської міської ради народних депутатів №306р від 09.10.1995 року, до вказаного свідоцтва були внесені зміни, відповідно до яких співвласниками квартири також визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках, однак відповідні зміни до реєстраційних даних внесені не були.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. 
Статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону». 
Пунктами 2, 7 ст. 8 вказаного Закону визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерство юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року, який втратив чинність у зв`язку із прийняттям Наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна».
З урахуванням викладених обставин та наведених норм матеріального права, суд доходить висновку, що право позивача на належне оформлення та державну реєстрацію права власності на 1/3 частку спірної квартири є порушеним, оскільки відсутність належної реєстрації права власності позбавляє її можливості повноцінно реалізовувати свої майнові права щодо вказаного нерухомого майна.
На підставі викладено, позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.
Як вже було зазначено вище, квартира АДРЕСА_3 , існувала як об`єкт цивільних прав та після внесення відповідних змін до свідоцтва про право власності на житло від 10.05.1993 року належала на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , однак державна реєстрація права власності цілої квартири була здійснена помилково щодо ОСОБА_2 , та невраховано виправлення, які внесені у свідоцтво про право власності на житло від 10.05.1993 року, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації Краматорської міської ради від 29.07.2023 року за №145.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 увійшла належна їй 1/3 частка у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру та право на її отримання як спадкоємця за законом ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частки квартири, а саме: 1/3 частки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та 1/3 частки, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку з чим позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 280-289, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа - Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації Краматорської міської ради, про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на 2/3 частки квартири, загальною площею 106,6 кв.м., житловою площею 72,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. 
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т. С. Журавель