УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року
м. Київ
справа № 754/5655/17
провадження № 51-2164ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого  ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2026 року,
встановив:
З оскарженого судового рішення вбачається, що в провадженні Київського апеляційного суду перебувають матеріали кримінального провадження № 42017100000000116 від 30 січня 2017 року за апеляційними скаргами прокурора відділу Київської міської прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року, яким останніх визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2026 року в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року потерпілому ОСОБА_4 відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала. 
Доводи касаційної скарги та її вимоги
У касаційній скарзі потерпілий висуває вимогу про скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що рішення про відмову йому в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року прийнято апеляційним судом до надходження апеляційної скарги, оскільки апеляційну скаргу він подав 18 травня 2026 року через Деснянський районний суд міста Києва й надійшла ця скарга до апеляційного суду лише 26 травня 2026 року.
Натомість в судовому засіданні 20 травня 2026 року потерпілий лише пред`явив колегії суддів копію апеляційної скарги з відміткою Деснянського районного суду міста Києва про отримання цієї апеляційної скарги, а суд апеляційної інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального закону, безпідставно вирішив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду до офіційного її надходження на адресу апеляційного суду та до проведення автоматизованого розподілу.
Додає, що під час з`ясування причин пропуску процесуального строку, заявив про необхідність забезпечення його адвокатом, оскільки він є юридично необізнаним, коштів на оплату послуг адвоката не має і є інвалідом 2 групи, а для належного обґрунтування причин пропуску строку йому необхідна правнича допомога, проте суд апеляційної інстанції відмовив у сприянні йому в отриманні правничої допомоги.
Указані обставини, за доводами потерпілого, призвели до порушення його прав, передбачених ст. 49 Конституції України і пунктами 4, 7, 8 ч. 1 ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та свідчать про наявність підстав до скасування оскарженого судового рішення.
Мотиви Суду
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Перевіривши викладені у касаційній скарзі доводи та надану копію оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке. 
Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність таких підстав, суд має керуватися приписами статей 412-414 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З оскарженого судового рішення вбачається, що 20 травня 2026 року в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року, вказуючи про те, що раніше подати апеляційну скаргу не міг через юридичну необізнаність. В касаційній скарзі потерпілий також зазначає, що 20 травня 2026 року в судовому засіданні надав колегії суддів копію апеляційної скарги з відміткою про її реєстрацію 18 травня 2026 року в Деснянському районному суді міста Києва.
В подальшому в ході розгляду справи в судовому засіданні 20 травня 2026 року, судом поставлено на обговорення питання щодо поновлення потерпілому ОСОБА_4 пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду.
Апеляційний суд взяв до уваги, що за п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Цей суд обґрунтовано зважив на те, що ч. 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду, при цьому, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржене судове рішення, з доводів клопотання потерпілого про поновлення пропущеного процесуального строку не встановив таких об`єктивних та вагомих обставин чи перешкод, які не залежать від волевиявлення останнього та пов`язані дійсно з істотними обставинами чи труднощами, що унеможливили йому вчасно подати апеляційну скаргу на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року. 
Твердження в судовому засіданні про юридичну необізнаність апеляційний суд вмотивовано відхилив, обґрунтовано зазначив, що в цій справі юридична необізнаність потерпілого не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та підставою для поновлення такого строку, оскільки вона не є непереборною обставиною, враховуючи також те, що, як суд встановив з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні в суді першої інстанції, яке відбулось 23 листопада 2023 року, під час оголошення вироку потерпілий ОСОБА_4 був присутній, тобто був обізнаний про ухвалений судом вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та можливість його оскарження. 
Апеляційний суд зауважив, що вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді Київського апеляційного суду тривалий час, у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_4 неодноразово був присутній, був обізнаний з ходом розгляду справи та своїми процесуальними правами, які, у тому числі, йому були роз`яснені судом апеляційної інстанції, разом із тим, жодних клопотань про те, що він потребує послуг адвоката, ним заявлено не було, що, за висновками суду, також вказує на розуміння потерпілим порядку проведення розгляду справи судом апеляційної інстанції та можливість подання апеляційної скарги.
Суд також небезпідставно врахував, що ОСОБА_4 , маючи у кримінальному провадженні статус потерпілого, тобто особи, якій заподіяно шкоду і яка в першу чергу повинна бути зацікавлена у розгляді кримінального провадження, повинен був вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, спрямовані на отримання інформації щодо стану розгляду кримінального провадження, щодо результатів його розгляду, щодо можливості отримання копії судового рішення аби вчасно подати апеляційну скаргу, однак він наданими йому законом правами не скористався та звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою зі спливом значного часу, що вказує на відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду.
Будь-яких інших обґрунтованих доводів, які би могли вказувати про існування об`єктивних перешкод реалізувати потерпілому своє право на апеляційне оскарження, з урахуванням перебування матеріалів кримінального провадження з 09 січня 2024 року в провадженні Київського апеляційного суду, та повідомлення потерпілого ОСОБА_4 про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з метою розгляду апеляційних скарг прокурора та обвинувачених, про що свідчить супровідний лист Деснянського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року, потерпілим ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не наведено, що видно з оскарженого судового рішення. 
Із висновками апеляційного суду про відсутність поважних причин до поновлення процесуального строку погоджується і колегія судів Верховного Суду.
Визначений процесуальним законом строк для подання апеляційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.
Виходячи з обставин, які суд апеляційної інстанції оцінював, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Деснянського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що цей суд дійшов обґрунтованого переконання про те, що згадані обставини не пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, вони не є такими, що не залежать від волі потерпілого чи унеможливили своєчасне подання ним апеляційної скарги.
Щодо доводів касаційної скарги про юридичну необізнаність особи, яка звертається з вимогою про поновлення процесуального строку, то Верховний Суд неодноразово наголошував, що юридична необізнаність особи, яка звертається до суду, не є такою обставиною, яка об`єктивно непереборна та пов`язана дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які унеможливили своєчасне звернення до суду у належний строк. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 56, ч. 1 ст. 58 КПК передбачено право потерпілого у кримінальному провадженні мати представника (адвоката), який є юридично обізнаною особою, і таке право забезпечується як кримінальним процесуальним законом, так і положеннями Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». 
Нормами ст. 59 Конституції України також передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу й у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. 
Порядок отримання певними категоріями осіб безоплатної вторинної правничої допомоги врегульовано нормами Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», де визначено як суб`єктів права на таку допомогу, так й порядок їх звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Про абиякі об`єктивні перешкоди щодо реалізації наведених вище прав потерпілий в касаційній скарзі не зазначає.
Твердження про порушення судом апеляційної інстанції пунктів 4, 7, 8 ч. 1 ст. 56 КПК Суд також не сприймає як обґрунтоване, оскільки в касаційній скарзі не зазначено, в чому саме проявилось порушення права потерпілого заявляти відводи та клопотання, оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду та мати представника.
Відповідно до ст. 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Потерпілий не вказує, які саме норми КПК давали суду апеляційної інстанції процесуальні підґрунтя звернутися до органу, уповноваженого на надання безоплатної правничої допомоги, для призначення йому представника з числа адвокатів, які надають безоплатну правничу допомогу. До того ж кримінальний процесуальний закон не містить норми, яка визначає обов`язок суду щодо забезпечення потерпілого у кримінальному провадженні адвокатом чи порядок його залучення в якості представника потерпілого за рішенням суду.
Колегія суддів враховує, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було ухвалено 23 листопада 2023 року та проголошено за участю потерпілого ОСОБА_4 . У вироку роз`яснено порядок та строк його оскарження до Київського апеляційного суду.
За таких обставин, для потерпілого останнім днем строку на апеляційне оскарження зазначеного вироку був 25 грудня 2023 року (з урахуванням положень ч. 7 ст. 115 КПК).
Натомість з апеляційною скаргою потерпілий звернувся більш ніж через 2 роки з моменту спливу визначеного КПК строку. У касаційній скарзі зазначає, що вирішив скористатись своїм правом на апеляційне оскарження лише після того, як ознайомився з апеляційними скаргами всіх учасників судового провадження, проте переконливих причин, які перешкодили йому звернутися з апеляційною скаргою в межах строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК, чи якнайшвидше після його спливу, в касаційній скарзі не наводить.
Процесуальний закон не пов`язує початок обрахування строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції з моментом ознайомлення особи з іншими апеляційними скаргами, поданими на таке судове рішення. Не відносяться зазначені обставини й до таких, які в аспекті ст. 117 КПК можуть бути підставою для поновлення процесуального строку. 
Також не відноситься до таких обставин і його переконання, якого, як зазначає потерпілий, він дійшов під час апеляційного розгляду за скаргами інших учасників, про те, що прокурор належним чином не захищає його інтересів в кримінальному провадженні.
Що стосується доводів касаційної скарги про розгляд питання щодо поновлення процесуального строку в судовому засіданні, коли апеляційна скарга, подана до місцевого суду, ще не надійшла до суду апеляційної інстанції, то колегія суддів не сприймає вказане порушення як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в контексті приписів ст. 412 КПК, яке може бути підставою до застосування Судом повноважень, визначених п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК.
Порядок апеляційного оскарження врегульовано в ст. 395 КПК, відповідно до ч. 1 якої апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення. Предметом апеляційного розгляду в судовому засіданні 20 травня 2026 року було клопотання потерпілого ОСОБА_4 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення із апеляційною скаргою на вирок місцевого суду, а не сама апеляційна скарга, й обставини, на які посилається потерпілий, не є такими, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити в цілому законне та обґрунтоване судове рішення за результатом розгляду такого клопотання в розумінні ст. 412 КПК у взаємозв`язку її приписів із тими, що визначені п. 4 ч. 3 ст. 399, ст. 405 вказаного Кодексу.
Щодо твердження потерпілого про те, що розгляд його апеляційної скарги відбувся до проведення автоматизованого розподілу і до визначення складу суду, то колегія суддів зауважує, що за нормами Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду, діючих станом на 20 травня 2026 року, та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, чинного станом на ту ж дату, апеляційні скарги, що надійшли до суду в рамках однієї справи, після визначення судді-доповідача у цій судовій справі та до моменту закінчення її розгляду судом, передаються раніше визначеному в судовій справі судді, судді-доповідачу, колегії суддів. Отже, вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду колегією суддів апеляційного суду, яка уже здійснює апеляційне провадження за іншими апеляційними скаргами у межах цієї справи, не свідчить про порушення приписів ст. 35 КПК. 
Таким чином, апеляційний суд, вірно встановивши, що строк апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції пропущено та потерпілий не навів належних підстав для його поновлення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в поновленні цього строку.
Верховний Суд зважає на те, що надані потерпілим дані в касаційній скарзі та додатках до неї не містять посилання на інші обставини, крім тих, що були предметом оцінки апеляційного суду.
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення убачається, що апеляційним судом не допущено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК, отже підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3