Справа № 570/5977/25
Номер провадження 2/570/558/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,
за участю секретаря судового засідання: Ярошик І.Р.,
учасники справи:
представник позивача - не з`явився,
відповідач - не з`явилася,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
19.11.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (далі - позивач) в особі представника - адвоката Ткаченко Ю.О. із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Короткий зміст заяв по суті справи.
У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» суму заборгованості в розмірі 12 930,00 грн, понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що 05.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено договір про надання коштів у кредит №71843393, за умовами якого товариство надало відповідачці грошові кошти в сумі 4 000,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 0,275% в день (базова процентна ставка фіксована), комісія за надання кредиту складає 15% від суми кредиту та становить 600,00 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту.
Договір підписано електронним підписом відповідача шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Того ж дня, товариство на виконання п.1 Договору виконало зобов`язання, зокрема, передало відповідачці у власність грошові кошти в сумі 4 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , за посередництвом АТ «Таскомбанк» так як перерахунок коштів з банківського рахунку товариства на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий.
Відповідачка належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого загальний розмір заборгованості відповідачки перед товариством за кредитним договором №71843393 від 05.06.2025 року становить 12 930,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 330,00 грн - заборгованість за відсотками, 600,00 грн - заборгованість за комісією, 8 000,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою.
16.10.2025 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 71843393 від 05.06.2025 року. 
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 12 930,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 330,00 грн - заборгованість за відсотками, 600,00 грн - заборгованість за комісією, 8 000,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.12.2025 року постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02.03.2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та ухвалено витребувати у АТ КБ «Приват Банк» додаткові докази.
27.03.2026 року до суду надійшли витребовувані докази на виконання ухвали суду від 31.03.2026 року.
30.06.2026 року в судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. 
Відповідачка у судові засідання на неодноразові виклики суду не з`явилася, завчасно та належним чином повідомлялася про час та дату судового розгляду, про причини неявки до суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або ж про розгляд справи без її участі до суду не подавала, відзив до суду не направляла.
На адресу реєстрації місця проживання відповідачки неодноразово направлялися судові виклики, які поверталися до суду не врученими. Також, відповідачка повідомлялася про час та дату судового засідання шляхом розміщення повідомлення про її виклик на офіційному сайті суду «Судова влада». 
Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та з метою не допущення порушення права учасників на справедливий розгляд справи в розумні строки, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки, на підставі документів та доказів, що наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.  
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
05.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит №71843393.
Даний договір був укладений в електронній формі, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 48756, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 
Відповідно до п.2.1 Договору, кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на узгоджених умовах, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, натомість позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку або достроково та сплатити плату ( проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту.
З п.2.2 Договору вбачається, що сума позики становить - 4 000 грн., строк позики - 30 днів, процентна ставка (фіксована) - 0,275%, денна процентна ставка - 0,775%, процента ставка за понадстрокове користування позикою за день - 4,00%, орієнтовна реальна річна процента ставка - 1 288,87%, орієнтовна загальна вартість позики - 4 930,00 грн.
З розділом 5 Договору, вбачається, що відповідачка підписавши даний договір підтвердила те, що вона вивчила договір та правила надання грошових коштів у кредит, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору.
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє зобов`язання, а саме передало відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки №№ НОМЕР_1 , за посередництвом банківської установи АТ «Таскомбанк», що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 05.06.2025 року.
Крім того, факт перерахування коштів відповідачці підтверджено також і банком, який своїм листом №20.1.0.0.0/7-260311/71173-БТ від 18.03.2026 повідомив про те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано карту № НОМЕР_3 та направлено виписку по рахунку, з якої вбачається факт зарахування грошових коштів на карту відповідачки у розмірі 4 000,00 грн - 05.06.2025 року.
Натомість, відповідачка не виконала зобов`язання щодо виконання умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №71843393 від 05.06.2025 року.
16.10.2025 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №71843393 від 05.06.2025 року.
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 12 930,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 330,00 грн - заборгованість за відсотками, 600,00 грн - заборгованість за комісією, 8 000,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.
За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.
Виходячи зі змісту статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). 
За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). 
При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). 
Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
За змістом ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-1 Оце 18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/1 б-ц (провадження № 14-318цс 18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
За частинами 4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. 
Свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору.
Проте відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконала та допустила заборгованість за вищевказаним Кредитним договором у вищевказаному розмірі.
16.10.2025 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №71843393 від 05.06.2025 року.
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 12 930,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 330,00 грн - заборгованість за відсотками, 600,00 грн - заборгованість за комісією, 8 000,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою.
Так, суд приходить до висновку про те, що відповідачка порушила умови укладеного нею кредитного договору, не повернула надані їй кредитні кошти та не сплатила відсотки за кредитним договором.
Таким чином, суд погоджується з сумою заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000,00 грн та відсотками в розмірі 330,00 грн, які підлягаються стягненню з відповідачки.
Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. 
Так, п.2.2.4 Договору №71843393 від 05.06.2025 року передбачено, що комісія за надання кредиту становить 15,00% грн від суми наданого кредиту та у грошовому виразі складає 600,00 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31).
Відтак, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі №686/14530/15.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справі №199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 15% було визначено як комісію за надання кредиту.
Водночас, в матеріалах справи відсутній перелік послуг, які пов`язані з наданням позики та які повинні надаватись фінансовою установою. 
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору про встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту в розмірі 600,00 грн, є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості по комісії за Договором №71843393 від 05.06.2025 року у розмірі 600,00 грн, слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.
Що стосується стягнення з відповідачки заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 8 000,00 грн, суддя зазначає наступне.
Так, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 8 000,00 грн, яка має бути списаною кредитодавцем (позикодавцем) без стягнення із відповідачки ОСОБА_1 .
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.12, ч.ч. 1, 3 ст.13, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідачкою, усупереч положенням ст.ст.12, 81 ЦПК України, не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань чи спростування позовних вимог, як і не надано контррозрахунку заборгованості за кредитним договором, а відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у розмірі 4 300,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 330,00 грн - заборгованість за відсотками.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 805,59 грн (2 422,40 грн.*4 300,00 грн./12 930,00 грн.); в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає.
Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Між ТОВ «Фінпром маркет» та адвокатом Ткаченко Юлія Олегівна укладено договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 року.
Відповідно до витягу з акту №7ФП від 24.10.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, вбачається, що адвокатом надано Позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної заяви до Відповідача - вартість зазначених послуг складає 4 500 грн., яка була сплачена «Фінпром маркет» в повному обсязі та підтверджується платіжним документом.
Так, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Так, слід звернути увагу на те, що в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду констатувала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
ВП ВС в зазначеній постанові акцентувала, що наведений висновок тісно пов`язаний з принципом змагальності, згідно якого саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Крім того, суд звертає увагу на позицію, висловлену у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.10.2025 року (справа №761/415/24, провадження №61-6667св25) про те, що за відсутності клопотання іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Зважаючи на викладене, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами понесення витрат за надання правничої допомоги, з урахуванням також позиції, висловленої у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.10.2025 року (справа №761/415/24, провадження №61-6667св25) про те, що за відсутності клопотання іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем протягом розгляду справи не заявлено клопотання про зменшення суми правничої допомоги, заявленої позивачем та відсутні будь-які пояснення чи заперечення з даного приводу.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки у справі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» витрат на професійну правничу допомогу в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 496,51 грн (4 500,00 грн.* 4 300,00 грн /12 930,00 грн), що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.
На підставі статтей 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість за кредитним договором №71843393 від 05.06.2025 року в сумі 4 300,00 грн, що включає в себе заборгованість за основною сумою боргу 4 000,00 грн та заборгованість за процентами в сумі 330,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» судовий збір у розмірі 805,59 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1 496,51 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У зв`язку з надмірним навантаженням та перебуванням судді у відпустці, повний текст рішення складено 06 липня 2026 року о 15:40 год.
Сторони справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: вул. Садова, буд.31/33, м.Ірпінь, 08205;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 22.07.1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Гладишева Х.В.