Справа № 683/322/26
2/683/655/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої-судді Бондарчук Л.А.
секретаря Поважнюк Т.В.
з участю позивачки ОСОБА_1 
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
представника відповідачів адвоката Віхерко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/322/26, 2/683/655/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

установив:

В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старокостянтинів Хмельницької області помер її батько ОСОБА_4 , вона є дочкою отже спадкоємицею першої черги. На момент смерті батька вона постійно проживала за кордоном. 9 березня 2021 року їй стало відомо про те, що приватним нотаріусом відкрита спадкова справа.
Вказує, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 
Вважає, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, серед яких : пандемія COVІD -19 і закриття кордонів; короткочасне перебування в Україні у травні 2021 року з медичних причин; неповідомлення про спадщину попри особисті контакти, а також погіршення стану здоров`я дочки. Також позивачка вказує, що ніколи немала досвіду участі у спадкових правовідносинах і добросовісно вважала, що як рідна дочка буде включена до кола спадкоємців та проінформована про відкриття спадкової справи. 
Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому просить позов задовольнити.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить позов задовольнити. Пояснила, що смерті дідуся та батька сильно вплинула на неї, в зв`язку із чим вона переживала глибокі душевні страждання. Крім того, вона перебувала за кордоном, її дочка постійно хворіла.
Представник відповідачів адвокат Віхерко Н.О. проти позову заперечила, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_3 спадщину після смерті батька не приймала, отже взагалі не може бути відповідачем у даній справі. Крім того, зазначила, що у травні 2020 року позивачка перебувала на території України і у неї не було жодних перешкод подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 – мати позивачки, після того як оформила спадщину після смерті ОСОБА_4 на дві земельні ділянки та автомобіль, подарувала зазначені дві земельні ділянки позивачці, яка у квітні 2025 року особисто підписувала договори дарування у м. Старокостянтинів. Вказує, що ОСОБА_1 не навела жодних підстав, які б об`єктивно перешкоджали їй у строк подати заяву про прийняття спадщини.
Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старокостянтинів Хмельницької області помер ОСОБА_4 , який для ОСОБА_1 був батьком. 
До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшло: дві земельні ділянки (площею 0,6847 га, кадастровий № 6822788400:03:007:0030 та площею 2,9191 га, кадастровий № 6822788400:03:007:0029), а також автомобіль ЗИЛ 131, 1972 року випуску.
На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
9 березня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є. заведено спадкову справу №12/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Позивачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4 не проживала і у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, який закінчився 7 червня 2021 року, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не зверталась. 
Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. 
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, як результат, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення у нього права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріуса і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини і той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4 постійно не проживала, а також у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (з 7 грудня 2020 року по 7 червня 2021 року) не зверталась до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. 
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі №750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , посилаючись на його пропуск із поважних причин. Зазначала, що у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона була морально пригнічена смертю діда та батька, перебувала за кордоном, на територію України приїздила у травні 2021 року на короткий проміжок часу, і їй не було повідомлено ні родичами, ні нотаріусом про відкриття спадкової справи.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Так, позивачка ОСОБА_1 вказує, що строк на прийняття спадщини вона пропустила через постійне перебування за кордоном, існування карантинних обмежень, хоча зазначає що перебувала на території України у травні 2021 року, тобто в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
При цьому, суд враховує подібні висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 26 березня 2025 року у справі № 522/18483/21, згідно яких карантинні обмеження та перебування за кордоном не є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо спадкоємець мав можливість подати заяву через консульські установи, поштою або електронним повідомленням. Поважними причинами пропуску строку є лише ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Також не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. 
Не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і доводи ОСОБА_1 про неможливість вчасно звернутись до нотаріуса через погіршення здоров`я дочки та постійне піклування про неї, оскільки усі медичні документи позивачкою надані на іноземній мові, і як уже зазначено вище, вона приїздила на територію України у межах строку, необхідного для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. 
Крім цього, суд враховує і ту обставину, що у даній справі існує спір між двома спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а не з територіального громадою. Відповідачка ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину у встановленому ЦК України порядку, тому поновленням порушених, на переконання позивачки, прав відбудеться втручання у право власності відповідачки, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, який добросовісно реалізувала власні цивільні права.
Щодо доводів позивачки ОСОБА_1 про неповідомлення її нотаріусом про відкриття спадщини на виконання вимог статті 63 Закону України «Про нотаріат», то суд зважає на таке.
Відповідно до частин 1 та статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Отже, відкриття спадщини – це юридичний термін, що означає настання певних фактів, з якими закон пов`язує виникнення права на спадкування. Це відбувається в день смерті особи або
коли її за рішенням суду оголошено померлою. Саме з цим моментом пов`язані важливі аспекти: визначення спадкоємців, строків для прийняття спадщини, складу спадкового майна та видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Позивачка ОСОБА_1 знала про смерть батька, має свідоцтво про його смерть, що свідчить про її обізнаність про відкриття спадщини. 
Разом з тим, статтею 63 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Отже, наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23.
Таким чином, позивачка не навела та не обґрунтувала поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій.
Наведені позивачкою доводи не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску такого строку, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 не приймала, а отже не може бути відповідачем у даній справі, тому у позові до неї слід відмовити з даних підстав.
З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити. 
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 264-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року. 

Суддя